OUVERTURE
Mine damer og herrer, unge og gamle, -
- det virker måske usædvanligt, -
- at jeg taler til jer, inden filmen begynder, -
- men vi har et usædvanligt emne -
- historien om frihedens fødsel. Historien om Moses.
Som mange af jer ved, -
- udelader Bibelen 30 år af Moses' liv, -
- fra dengang han var en tre måneder gammel baby, -
- og han blev fundet i sivene af Bithiah, datter af Farao, -
- og adopteret ind i Ægyptens hof, -
- til han fandt ud af, han var hebræer, -
- og dræbte ægypteren.
For at udfylde de manglende år kiggede vi hos de gamle historikere -
- såsom Philo og Josephus.
Philo skrev på det tidspunkt, hvor Jesus fra Nazareth levede, -
- og Josephus skrev 50 år senere -
- og så romernes ødelæggelse af Jerusalem.
Disse historikere havde adgang til dokumenter, der nu er ødelagt, -
- eller måske gået tabt, som Det Døde Havs skriftruller.
Denne films tema er, -
- om mænd skal styres af Guds lov, -
- eller om de skal styres af en diktator som Ramses' indfald.
Er mænd statens ejendom, -
- eller er de frie sjæle under Gud?
Det samme slag kæmpes fortsat over hele verden i dag.
Vores hensigt var ikke at skabe en historie, -
- men at genfortælle den guddommeligt inspirerede historie, -
- der blev skabt for 3000 år siden.
De fem Mosebøger.
Historien tager tre timer og 39 minutter.
Der vil være en pause.
Tak for Deres opmærksomhed.
DETTE VÆRK ER SAMMENSAT FRA MANGE KILDER
OG INDEHOLDER MATERIALE FRA DE FØLGENDE BØGER:
DEM, DER SER DENNE FILM INSTRUERET AF CECIL B. DE MILLE
VIL FORETAGE EN PILGRIMSREJSE PÅ DEN SAMME VEJ, SOM MOSES GIK
FOR MERE END 3000 ÅR SIDEN
I OVERENSSTEMMELSE MED DE GAMLE TEKSTER AF
PHILO, JOSPEHUS, EUSEBIUS, MIDRASH OG
DE HELLIGE SKRIFTER.
Gud sagde: "Der skal være lys!"
Og der blev lys, -
- og ud af dette lys skabte Gud livet på jorden.
Og mennesket blev givet herredømme over alle ting på denne jord -
- samt magten til at vælge mellem godt og ondt, -
- men hver søgte sit eget bedste, -
- fordi man ikke kendte lyset i Guds lov.
Mennesket tog herredømmet over mennesket.
De erobrede blev tvunget til at tjene erobreren.
De svage blev tvunget til at tjene de stærke.
Og frihed forsvandt fra verden.
Således fik ægypterne Israels børn til -
- at tjene med hårdhed, -
- og deres liv blev gjort bitre af deres strenge trældom, -
- og deres bønner nåede Gud, og Gud hørte dem.
Og i Ægypten plantedes, -
- i Amram og Yochabels beskedne hytte, et menneskes frø, -
- i hvis hjerte og sind Guds lov og -
- Guds bud skulle stå skrevet.
En mand, der ville stå alene mod et imperium.
Guddommelige, i aftes så vores astrologer en ond stjerne -
- træde ind i Ægyptens hus.
Betyder det krig?
Hvilken nation ville turde at trække sværdet mod os?
- Fjenden er i Ægypten. - Hvad?
De hebræiske slaver i landet Goshen.
Jeg tæller mine fjender på deres sværd -
- ikke på deres kæder, ypperstepræst.
Kæder er før blevet smedet om til sværd.
En spådom siger, at en frelser vil lede dem ud af trældom.
- Stjernen forkynder hans fødsel. - Lad da hebræerne dø.
Slaver er rigdom, kommandør.
Jo flere slaver, vi har, jo flere mursten laver vi.
Jeg så gerne færre mursten og hebræere i Goshen.
Det er vores østlige port.
Siden denne frelser er blandt de nyfødte, -
- behøver kun de nyfødte at dø.
Hvert nyfødt hebræisk drengebarn skal dø.
Lad det blive skrevet sådan, og lad det blive gjort sådan.
Således taler Ramses den Første.
Nej!
Jeg beder! Nej!
Abrahams Gud, tag mit barn i dine arme, -
- så han kan leve og tjene dig.
Gud vil give ham et navn.
Følg efter den, Miriam. Hold øje med den fra rørene.
Se, hvor Herren vil føre ham hen.
Ja, Mor.
- Hvorfor sagde du ikke nej? - Det tænkte hun ikke på.
Her, kast!
- Du er ved at blive fed. - For mange sesamkager!
Fang en vandlilje, så må man ønske.
Hvad ønsker du dig, guld eller en mand?
Guld, selvfølgelig. Så kan jeg få enhver mand!
Guld vil aldrig fylde et tomt hjerte.
Stille, I skræppende gæs.
Memnet, du er kun lykkelig, når du er ulykkelig.
Fjolser! At tale om tomme hjerter foran Faraos datter.
Hvad er der i hendes hjerte andet end mindet om hendes afdøde mand?
Vi mente det ikke ondt, Memnet.
Se, der er noget hér!
Se først, at det ikke er en krokodille.
Bithiah kan charmere en krokodille til tårer.
Hvad er det, Bithiah?
Blot en drivende kurv.
- Skal vi komme og hjælpe dig? - Memnet, send pigerne væk.
Se nu, hvad I har gjort. Tilbage til paladset med jer.
- Alle sammen. Også musikerne. - Vi ville ikke såre Bithiah.
Bithiah er træt af jer, og det er jeg også.
- Du er træt af alting. - Kom så. Af sted med jer.
Kom så. Skynd jer! I har såret hende nok.
- Hvad har du fundet? - Svaret på mine bønner.
Bad du om en kurv?
Nej... jeg bad om en søn.
Din mand er i de dødes hus.
Han har bedt Nilguden om at bringe mig denne smukke dreng.
Kender du mønstret på dette klæde?
Hvis min søn er indhyllet i det...
er det en kongelig kappe.
Kongelig? Det er en hebræisk slaves klæde.
Han blev sat ud på vandet for at blive reddet fra din fars edikt.
Jeg er Faraos datter, og det er min søn.
Han skal vokse op i mit hus -
- som prinsen af De To Lande.
Min mor og hendes mor blev brændemærket til Faraos tjeneste.
Jeg vil ikke se en søn af slaver blive prins af Ægypten.
Det vil du se, Memnet.
Du vil se ham gå med sit hoved blandt ørnene.
Du vil tjene ham, som du tjener mig.
Fyld kurven med vand. Sænk den ned i stilheden.
Løft dine hænder, Memnet.
Det, du har begravet i Nilen, skal forblive begravet i dit hjerte.
- Sværg på det. - Jeg skal tie.
Den dag, du bryder den ed, vil være den sidste dag, dine øjne ser.
Du vil blive Ægyptens stolthed, min søn.
Stor i ord og gerninger. Konger skal bukke for dig.
Dit navn vil leve, når pyramiderne er støv.
Og...
fordi jeg trak dig op af vandet, skal du hedde Moses.
Han proklamerer, at han kommer langvejsfra, gør han ikke, min søn?
Sådan en popularitet blandt folket kan være farlig, store Sethi.
For hvem, Ramses? For mig eller dig?
Berømmelse kan vende en prins mod hans Farao.
Misundelse kan vende en bror mod hans bror.
Misundelse er for den svage.
Skønhed er for den stærke. Det er, hvad du har i tankerne.
Hvis du mener Nefretiri, så ja, min far.
Tiltrækker hendes skønhed dig, -
- eller det faktum, at hun skal giftes med min efterfølger?
Jeg er dit eget blod.
Hvem kunne ellers blive din efterfølger?
Den mand, der bedst kan regere Ægypten, vil efterfølge mig.
Det skylder jeg mine fædre... ikke mine sønner.
- Da skal jeg efterfølge dig. - Skal du det?
Lad ikke ambitionerne barbere din prinse-lok af.
Jeg sendte Moses for at ødelægge en by. Han vender sejrende tilbage.
Jeg sendte dig for at bygge en by. Hvor er den?
Den vil stå, når jeg har fået de hebræiske slaver til at føle frygt.
Men dette ved jeg, min far...
- ingen falsk bror skal nogensinde få din krone...
- eller Nefretiri.
Virkelig?
Den, jeg vælger, skal få min krone...
- og Nefretiri.
Jeg tror, at jeg kan se ham, Memnet.
Ja, jeg kan se ham!
Hør, Memnet.
Trompeterne fortæller hele verden, at han er kommet tilbage til mig.
Hør dem.
Alle tilråbene druknes af mit hjertes slag.
Kan du høre det, Memnet? En hel by råber hans navn.
Jeg hører dem, Nefretiri.
Den hellige Moses, prins af Ægypten, -
- søn af Faraos søster, -
- elsket af Nilguden, -
- kommandør for den sydlige hær.
Velkommen hjem!
Prins Moses!
Velsignet være du, mægtige prins.
Han har knust Etiopiens stolthed.
Det gamle vrøvlehoved!
Jeg er enig med ham.
Må dit navn være ophøjet på jorden, -
- ganske som solen er ophøjet i himlen.
Velkommen til min søsters søn.
Vi har hørt, hvordan du tog Ibiser fra Nilen -
- for at dræbe giftige slanger, da du belejrede byen Sabba.
Må mine arme forblive stærke i din tjeneste.
Hvem er denne smukke, unge gud, der er kommet til Faraos hus?
Jeg behøver vel ikke at fortælle dig, at jeg deler hendes glæde?
Slet ikke, min bror.
Mægtige, jeg bringer dig Etiopien!
Befal dem at knæle foran Farao.
Beret, hvad du har erobret.
Jeg bringer i al venskabelighed den etiopiske konge og hans søster, -
- en allieret til at vogte vores sydlige grænser.
Min søn har forhandlet klogt med dig, Etiopien.
Velkommen som en ven.
Mægtige konge, jeg vil blot bede om én tjeneste i venskabets navn.
Denne grønne sten fra vores bjerge...
- at jeg må give den til din prins af Ægypten... for han er venlig...
- såvel som klog.
Det fornøjer guderne at se en mand blive hædret af sine fjender.
Og sådan en smuk fjende!
Sørg for deres velbefindende.
Guddommelige, her er beviset på Etiopiens taknemmelighed.
Bærere!
Jeg sender 20 pramme ned ad Nilen med denne velstand, som kan ses her.
Elfenben og myrra, alt til din nye højtprisede by.
En stor hyldest, Moses.
- Men jeg har ingen ny højtpriset by. - Og du skal ingen få.
De slaver vil hellere dø end anstrenge sig for at tjene dig.
Hvorfor?
De tror, at en frelser er kommet for at befri dem fra deres trældom.
Frelser?
Det er blevet forudsagt siden min fars tid.
Nu bliver han undskyldningen for din uduelighed.
Jeg giver ingen undskyldninger.
Hvis du ikke tror mig, så lad Moses bygge en bro.
Nej! Han prøver blot at holde Moses væk fra dig, Sethi.
Eller dig, måske.
Jeg tror, at vores haner ville gale mere blødsødent på et andet tag.
Stil jer foran mig, begge to.
Vil du behage din Farao, Moses?
- Dit ønske er min vilje. - Så byg min by.
En klog beslutning. En ædel opgave.
Ramses, tror du, at denne slave-frelser er en myte?
Hvad jeg tror, betyder ingenting.
Hvad der betyder noget, er, at slaverne tror på det.
Selvfølgelig.
Så skal du også tage til Goshen.
Find ud af, om denne frelser er en myte eller en mand.
Er han en myte, så bring ham hid i en flaske.
Er han en mand, så bring ham hid i lænker.
Lad det blive skrevet sådan, og lad det blive gjort sådan.
Din duft er som vin fra Babylon. Jeg kunne...
Men du er prinsesse, og ifølge Faraos lov -
- kan du kun gifte dig med en Farao.
Jeg gifter mig med en Farao...
- dig.
Det vil Ramses nok ikke synes om.
Sethi vil måske. Mens du var væk, mindede jeg ham ofte om dig.
Men med mindre det lykkes dig, bliver du prins af en provins, -
- og jeg bliver Ramses' kone.
Byg ham en by, og Sethi vil intet nægte dig.
Jeg vil bygge byen af min kærlighed til Sethi, ikke for Ægyptens trone.
Men jeg er Ægypten.
Nu brænder ilden, du tændte tæt ved tronen.
Din tunge vil grave din grav, Memnet.
En besejrer, der allerede er besejret?
Det første ansigt, jeg kiggede efter, og det sidste, jeg finder. Mor.
Jeg takker guderne for, at du kom sikkert tilbage.
Men du er i stor fare her.
Berusende fare, Mor.
Gift dig med hende, hvis du kan, men forelsk dig aldrig i hende.
Jeg vil være til mindre besvær end hebræerne i Goshen.
Goshen?
Du har fyldt nok i dig. Bring de mursten derop og fortsæt.
Du, der er andre svin, som skal vandes.
Få de mursten derop igen.
- Her! Vandlilje! - Mit navn er Lilia.
For mig er du en lilje, og jeg vil have vand.
Joshua...
Jeg troede, du aldrig ville komme ned.
Vand før kærlighed, min pige.
Skal hele Nilen til for at slukke din tørst?
Nej, blot dine læber.
Pas på, min elskede. Dathans øjne kan se gennem sten.
Dathan er en grib, der lever af kødet af hans eget folk.
Når han ser på mig, bliver jeg bange.
Hvis han rører dig, kvæler jeg ham.
Og bringer død over 1000 andre!
Er livet i trældom bedre end døden?
Joshua, vi må have håb.
Gud vil sende os en frelser.
Håb? I hælene på ethvert håb går Dathan.
Du er Dathan, den hebræiske formand.
Øverste hebræiske formand, Mægtige.
Baka, bygmesteren, fortalte mig, at jeg kan stole på dig.
Jeg bevæges af hans godhed.
Man kan stole på, du ville sælge din egen mor.
Jeg kan vel ikke sige bygmesteren imod?
Hvor er denne kommende frelser, der vil befri hebræerne?
Hvem ved, udødelige prins?
De betror sig ikke til mig.
- Det er muligt at finde ud af det. - Uden tvivl.
Du har en rottes ører og en sporhunds næse.
Til at bruge i din tjeneste, søn af Farao.
Tilføj en væsels øjne, og find mig denne frelser.
Gamle kvinde!
Mere smørelse under stenen.
- Yochabel! - Hjælp mig!
Stop stenen!
Bliv ved med at trække deroppe.
Yochabel er fanget. Stop stenen!
- Træk! - I dræber hende! Stop stenen!
Vi stopper ikke en stenblok for en gammel kvindes skyld.
Giv dem med pisken! Hold den i gang!
Stop stenen! Stop stenen!
Hold i rebene!
- Skær den gamle kvinde fri. - Du dør i en kalkkule.
- Joshua! - Løb hen til prinsen og bed om nåde.
Nåde fra Ramses?
Nej, Prins Moses, dér på pavillonen.
Efter hende!
Stop hende!
Stop den pige!
Vandpigen, stop hende!
Stop hende!
Nåde, Prins Moses!
- Nåde, Prins Moses! - Kom her.
- Nåde? Hvad har du gjort? - Ikke for mig selv, Herre Prins.
For en slave, der reddede Yochabel og mig fra døden mellem stenblokkene.
En fin blomst sådan at presse mellem to stenblokke.
Hvordan blev du reddet?
- En stenskærer slog formanden. - Der kan kun være én straf.
Blod bliver til ringe mørtel. Kom.
Prins Moses!
Væk med dig!
Ville du begrave en gammel kvinde levende i en grav af sten?
Ærværdige, den sad fast.
Jeg havde ikke styrke til at komme fri.
Du burde ikke bære en byrde over skulderen, gamle kvinde.
Herren har fornyet min styrke og lettet mine byrder.
Han burde hellere have fjernet dem.
De bruger de gamle til at smøre stenene, Herre Prins.
Hvis de bliver dræbt, er det intet tab.
Er du bygmester eller slagter?
Stopper vi, når en smørelses-kvinde falder, bliver byen aldrig færdig.
Slaverne må tvinges til at arbejde.
Deres arbejde er langsomt af mangel på mad.
- Du ser stærk ud. - Jeg er stenskærer.
- Farao kan lide dybe udskæringer. - Pisk ham ikke!
Ved du, at der er dødsstraf for at slå en ægypter?
Jeg ved det.
- Og dog slog du ham? - For at redde kvinden.
- Hvad er hun for dig? - En gammel kvinde.
Herre Prins, send ham i døden.
Manden har mod. Du taler ikke som en slave.
Gud skabte mænd. Mænd skabte slaver.
Hvilken Gud?
Abrahams Gud, den almægtige Gud.
Hvis han er almægtig, hvorfor er I så i trældom?
Han vil vælge tiden til at befri os samt vores frelser.
- Det er forræderi. - At ønske frihed er ikke forræderi.
Løslad ham.
Besværligheder med slaverne, min bror?
Intet, der ikke kan kureres af en ration korn og en dags hvile.
En dags hvile?
Når heste er trætte, får de hvile.
Når de er sultne, får de foder.
Slaverne trækker murstenene. Mine heste trækker den næste Farao.
- Er der noget korn i Goshen? - Ikke noget, man ville turde tage.
Tempel-kornkamrene er fulde.
Bring nogle stærke mænd og nogle kvinder med kurve.
Skal ske... Store Prins.
Jeg advarer dig, Moses, tempel-kornet tilhører guderne.
Det, guderne kan fordøje, -
- vil ikke syrne i en slaves mave.
Dig, tilbage hvor du hører til!
Det er prinsens ordre. Hent 100 kvinder med kurve.
Elisheba, bring din kurv.
Kom, denne vej.
Gør plads!
Bryd dem op.
Gør plads. Tilbage.
Godt.
Guddommelige...
Sådan!
Dine hunde er trængt op i en krog.
De, som er trængt, er farligst.
Når de retter ryggen og spiser tempelkorn.
Du bringer vedvarende anklager mod Moses, -
- men byen bliver bygget, og jeg vinder spillet, -
- så ulejlig os ikke med bagateller.
Inden byen er færdig, vil disse bagateller overraske dig.
Livet er fuldt af overraskelser.
I dag har jeg en til dig, min killing.
Og Ramses.
Din krokodille!
Tredobbelt. Du har tabt. Jeg lader dig aldrig vinde igen.
Du troede, at ved at tabe til mig, kunne du vinde for Moses.
Kroner kan tabes af smil og smilehuller.
- Det kan tålmodighed også. - Din?
Er mine jubilæumsplaner færdige?
Alt bortset fra bekendtgørelsen af ægteskab mellem Ramses og Nefretiri.
Nej.
Er du sikker på, det bliver Ramses?
Hvem skulle ellers efterfølge dig?
Moses, selvfølgelig.
På grund af Moses er der ingen hvede i templernes kornmagasiner.
Du ser ikke tyndere ud.
- I er begge gavmilde med råd. - Vil du tage imod mit?
Jeg vælger min egen efterfølger.
Tabte du hovedet, min søde?
Du skulle bringe mig hovedet af sjakalen, der vil befri slaverne.
Slaverne har ikke brug for en frelser. De har Moses.
Er det en gåde?
Han giver dem præsternes korn og hver syvende dag til at hvile.
De kalder den Moses' dag.
- Han gør sig selv til en gud. - Jeg foretrækker ham som en mand.
Du ville foretrække ham som Farao.
- Er du bange for Moses? - Ja.
Etiopien og Goshen er i hans hænder, -
- og du er imellem dem.
Han vil ikke drive slaverne til oprør imod mig. Jeg har været hans far.
Ambition har ingen far.
Moses kunne ikke forråde dig mere, end jeg kunne.
Det kan han fortælle mig, når han kommer.
- Han kommer ikke, min far. - Hvad?
Jeg sendte bud efter jer begge.
Han kan ikke deltage, da han er optaget af andre anliggender.
Hørte I det? Andre anliggender?
Mit følge. Jeg kommer med dig, min søn, -
- for at se, om det, der rejser sig i Goshen, er en by eller et oprør.
Din løgnagtige hugorm! Du ødelægger dig selv med din egen gift, -
- hvis du prøver at vende Sethi mod Moses.
Du ville vende Sethi mod mig.
Husk, min søde, at du skal være den næste Faraos kone, -
- at du bliver min, og min alene, ligesom min hund eller min falk, -
- blot vil jeg elske dig højere og stole mindre på dig.
Du vil gøre ting for mig, som du ville have gjort for Moses.
Jeg kender dig, min søde.
Du er en skarp-kloet, forræderisk, lille påfugl.
Men du er føde for guderne, og jeg vil have hele dig.
Intet af mig.
Troede du, at mit kys var et løfte om, hvad du skulle få?
Nej, min højtravende ven, det var, så du kan vide, hvad du ikke vil få.
Jeg kunne aldrig elske dig.
Betyder det noget?
Du bliver min kone.
Du vil komme til mig, når jeg hidkalder dig.
Og det vil jeg nyde meget.
Om du nyder det eller ej, er din egen sag.
Men det tror jeg, at du vil.
Den belaster stenen alt for meget.
Vi skal bruge mere sand.
Jeg løber den risiko, Baka. Der er kort tid til jubilæet.
Hvis stenen knækker, knækker du måske med den.
Klar til blåt signal.
Blå vimpel.
Blå vimpel!
- Den er klar. - Grøn vimpel.
Hammer-mænd, vær klar!
Ryd hoved-trossen!
Hammer-mænd klar.
Du er ikke glad for at se mig her.
Det er jeg, mægtige Farao, men nu har jeg vigtige ting at gøre.
Rød vimpel, vær klar.
Det fortæller Ramses mig.
Vigtigere ting end at adlyde mine ordrer.
Du beordrede mig til at afslutte denne by. Den sten skal flyttes.
Rød vimpel.
Rød vimpel...slå til!
- Stenen vil gå i stykker. - 2000 slaver er ved rebene.
Dér er din jubilæums-obelisk.
Baka, sæt 1000 slaver til at fjerne sandet, -
- indtil stenen står godt fast.
Er Farao tilfreds?
Med obelisken, ja, -
- men ikke med visse beskyldninger mod dig.
Fra hvem?
- Plyndrede du tempel-kornkamrene? - Ja.
- Gav du korn til slaverne? - Ja.
Lod du dem hvile hver syvende dag?
Ja.
Gjorde du det for at vinde deres gunst?
En by er bygget af mursten, Farao.
De stærke laver mange. De sultende giver få.
De døde giver ingen.
Så meget for beskyldninger.
Bedøm nu resultatet.
Tårnene symboliserer din sejr ved Kadish, -
- hvor du slog Amoritterne.
- Er der nogen højere i Ægypten? - Der er ingen højere i verden.
Med så mange slaver kunne man skabe...en hær.
Men jeg har bygget en by.
16 af disse Faraos løver vil vogte dens porte.
Det skal være en by til Sethis ære.
Er disse slaver loyale over for Sethis ære eller dig, Moses?
Slaverne tilbeder deres gud...
og jeg tjener kun dig.
Lad dit eget billede vise min loyalitet i tusinde år.
Fantastisk!
Ramses?
Og det kalder du forræderi?
Hvem ville tage en trone med magt,
når den er vundet med disse gerninger?
Med dette og Etiopien -
- skal dit navn indgraveres ved siden af mit på ethvert tårn.
Dit, Ramses, vil ingen steder være.
I min bog er du kommet med falske anklager mod din bror.
Kom.
Store Farao, han er dit eget blod.
Jeg behøver ingen hjælp, Moses, til at få, hvad der er mit.
Jeg bestemmer, hvad der er dit.
Kom med mig, Moses.
Mister du tronen, fordi Moses bygger en by?
Den by, han bygger, skal bære mit navn.
Den kvinde, han elsker, skal bære mit barn.
Lad det blive skrevet sådan, og lad det blive gjort sådan.
Ja. Dette er til tempelceremonien.
Dette...
..er til min bryllupsnat.
Du skal aldrig have det på.
Hvorfor ikke?
Jeg har bragt dig et mere afslørende klæde.
Send dem væk.
Gå mens jeg hører hvad denne rynkede, gamle daddelblomme har at sige.
Hvilke udgydelser om vores undergang kommer du med i dag?
Du forbereder dig på et bryllup, der aldrig vil finde sted.
Du har drukket honningvin!
Jeg vil ikke lade Farao og Ramses blive forrådte.
Hvorfor tager en slave sig af, hvem der er Farao?
I 30 år har jeg tiet.
Nu råber alle konger af Ægypten til mig fra deres gravkamre:
"Lad ikke en hebræer sidde på tronen."
Hvad er det, du siger?
Ramses har mange kongers blod.
- Og Moses. - Han er lavere end støvet.
Ikke én dråbe kongeligt blod flyder i hans årer.
Han er søn af hebræiske slaver.
Jeg får dig revet i så mange stykker, -
- at selv gribbene ikke vil finde dem.
Hvem fortalte denne løgn? Ramses?
Ramses ved det ikke...endnu.
Du vil gentage dette foran Bithiah!
Bithiah tog et slavebarn fra Nilen, -
- kaldte ham søn og prins af Ægypten, -
- og lukkede øjnene for sandheden og smerten fra en tom livmoder.
Var I to alene?
En lille pige førte mig til den hebræiske kvinde Yochabel, -
- så barnet kunne få bryst hos sin sande mor.
Pas på, gamle frø.
Du kvækker for meget mod Moses.
Ville du blande slavers blod med dit eget?
Han skal være min mand. Jeg vil ikke have nogen anden.
Indsvøb din førstefødte i dette.
Revet fra Levittens dragt.
Det var Moses' svøb.
Og dit ligklæde!
Tror du, at jeg tager mig af, hvis søn han er?
- Det gør Ramses. - Du vil ikke leve til at sige det.
Nefretiri?
Nefretiri! Har du lukket din dør for at gøre en prins til en tigger?
Jeg er tiggeren, Moses, -
- jeg tigger dig om at holde mig i dine arme. Kys mig.
Du er ingen tigger, min elskede.
Du er en erobrer, og jeg er din fange for livet.
En livstid vil ikke være halvt nok.
Du skal være konge af Ægypten.
Og jeg vil være din fodskammel.
En mand, der var dum nok til at bruge dig som fodskammel, -
- ville ikke være klog nok til at regere Ægypten.
Prinsesse! Ravnene har tabt en sort fjer ved din dør.
- Hvem kan...? - Hold verden ude.
Undskyld, kongelige.
- Den gamle barnepige, Memnet... - Jeg vil ikke høre noget.
Hvad med Memnet?
Hun er død. Hun må være faldet fra balkonen.
Jeg vil ikke høre ulykkelige ting i aften. Gå!
Gamle Memnet må have gået på den balkon tusindvis af gange.
Hvad betyder en slaves død for os?
Hun var dig en tro tjener.
Kan én så rig på kærlighed være så fattig på medlidenhed?
Hvilken kvinde er det, som holder mig fanget?
Én, der elsker dig, og ikke vil miste dig.
Én, der vil være din kone. Intet i verden kan ændre det.
Heller ikke Ramses' prinselige intriger eller Memnets onde løgne.
Memnet har altid beklaget sig. Hvorfor tager du dig af det nu?
Fordi hun beklagede sig over dig.
Lad hendes trusler blive begravet med hende.
Se... Nattens krone af stjerner -
- og mørket, en kåbe af glemsomhed.
Lad os dele dem. Vi bruger månen som scepter.
- En hebræisk klæde! - Memnet må have tabt det.
Memnet var ikke hebræer. Hvorfor skulle hun have dette?
- Det ved jeg ikke. - Jo, du gør.
Fortæl mig det.
Hun ville bringe det til Ramses... for at ødelægge dig.
Hvordan kunne Ramses ødelægge mig med et stykke klæde?
Moses, hvorfor spørger du mig? Hvorfor er det vigtigt? Ja!
Jeg dræbte hende. Betyder det noget? Hundrede slaver dør hver dag.
- Det er glemt. - Det er det ikke.
- Hvad har det med mig at gøre? - Det gør ingen forskel for os.
Hvordan kunne det gøre en forskel?
Et barn var svøbt i det.
- Hvilket barn? - Bithiah samlede ham op af floden.
Memnet var sammen med hende.
Hvem var dette barn?
Memnet er død. Ingen behøver at vide, hvem du er. Jeg elsker dig.
Jeg vil dræbe enhver, der kommer imellem os.
Hvorfor dræbte du for mig?
Hvis du elsker mig, så lyv ikke. Hvem var barnet?
Hold mig i dine arme.
Hold mig...tæt mod dig.
Du blev ikke født Prins af Ægypten, Moses...
- men søn af hebræiske slaver.
Tror du på det?
Jeg tror på alt det, du vil have mig til at tro.
Sig, at du ikke er det, og jeg vil tro dig.
Kærlighed kan ikke drukne sandheden, Nefretiri.
Du tror på det, ellers ville du ikke have dræbt Memnet.
Jeg elsker dig. Det er den eneste sandhed, jeg kender.
Havde dette barn af Nilen en mor?
Memnet kaldte hende Yochabel.
Jeg spørger Bithiah.
Hvordan kan du tvivle på mig?
Du tvivlede ikke, da jeg holdt dig, mens du tog dine første skridt.
Det er en ond løgn spundet af Ramses.
Mor, har Ramses spundet det her?
Din mors ord mod et klæde Memnet fandt?
Hvem ellers? Memnet var Ramses' barnepige.
Hun skal få betalt for at sprede hans løgne.
- Hun har betalt. - Er hun død?
Ved Nefretiris hænder.
Glem al frygt eller mistanke, du måtte have, min søn.
Din vilje vil være lov i Ægypten, -
- når du bliver kronet som konge.
Memnet talte om en hebræisk kvinde ved navn Yochabel.
Kender du hende?
Nej.
Jeg så dit ansigt over min vugge, -
- den eneste mor, jeg har kendt.
Hvor jeg end må gå, eller hvad jeg end må gøre, -
- vil jeg altid elske dig.
Min stridsvogn. Jeg vil køre til Goshen.
En stridsvogn her i Goshen?
- Ved du, hvem jeg er? - Det er mange år siden, Mægtige.
Hvem er de?
De af mine børn, der er tilbage.
Jeg vil tale med dig alene.
Hvorfor er du..?
- Hvorfor er du kommet? - Fordi Moses er på vej.
Min søn?
Nej, min søn. Det er, hvad han må vide.
Mine læber kan benægte ham, men det kunne mine øjne aldrig gøre.
I skal forlade Goshen i aften.
Vi er levitter, hyrder fra Israel. Vi kan ikke forlade vort folk.
Vil du tage alt det fra Moses, som jeg har givet ham?
Vil du ødelægge alt, hvad jeg har gjort for ham?
Jeg har bragt Ægyptens trone inden for hans rækkevidde.
- Hvad kan du give ham? - Jeg gav ham livet.
Jeg gav ham kærlighed! Var det din hånd, der tørrede hans øjne?
Var det dit hjerte, der smertede for ham?
Ja. Mit hjerte smertede for ham.
Mine arme smertede for at holde ham, -
- men jeg turde ikke engang røre ved sømmen af hans klæder.
Hans arv efter mig ville have været elendighed, -
- fattigdom og pisken.
Nej, jeg vil ikke tage den storhed -
- og rigdom fra ham, som du har givet ham.
Der vil blive taget sig godt af jer.
Du og din familie bliver kørt væk fra Goshen i aften.
Uanset hvor du sender mig hen...
- hvis Gud af Abraham har et formål med min søn, -
- vil han lære det at kende og fuldføre det.
Kom, pak jeres ting. Jeg skal sørge for, at I intet vil mangle.
Du og dine børn skal få jeres frihed.
Har min mor glemt noget? Kun Farao kan befri en slave.
Kom ikke ind. Der er sorg her.
Trøster du, min mor?
Jeg fulgte dig her for at finde denne kvinde, Yochabel...
Du er kvinden, der sad fast mellem stenene.
- Indtil du kom. - Min søn, hvis du elsker mig...
Jeg elsker dig, min mor, men er jeg din søn?
Eller din?
Nej, du er ikke min søn.
Hvis du tror på, at mænd og kvinder er kvæg, -
- der skal drives frem af pisken, -
- hvis man skal bøje sig for gudebilleder af sten, -
- og gyldne billeder af dyr...
- er du ikke min søn.
Min søn ville være en slave...
Hans hænder ville være krogede og brækkede fra stenbruddene, -
- hans ryg arret af formandens pisk, -
- men ånden af den levende Gud ville brænde i hans hjerte.
Er en arret ryg og brækkede hænder prisen for en Guds billigelse?
Denne Gud er de hjælpeløses håb. Din plads er i paladsets sale.
Du er fløjet til solen på gyldne vinger.
Du tilhører mig, Nefretiri og Sethi. Vi elsker dig.
Elsker de mindre, dem med ringere håb?
Vil du sværge ved denne Guds navn, -
- at du ikke er min mor?
Vi kender ikke engang hans navn.
Så se mig i øjnene, og fortæl mig, at du ikke er min mor.
Moses, det kan jeg ikke.
Jeg er din bror Aaron.
Jeg er Miriam, din søster.
- Jeg er jeres bror Moses. - Nej! Gør jeg klar til at tage væk!
De tager væk. Hemmeligheden tager med dem.
- Ingen behøver at kende skammen. - Skammen?
På hvilken måde er jeg forandret?
Ægypter eller hebræer, jeg er stadig Moses.
Det er de samme hænder, de samme arme, -
- det samme ansigt, der var mit for et øjeblik siden.
For et øjeblik siden var du hendes søn, Ægyptens styrke.
Nu er du min, en ægyptisk slave. Er det ikke skammeligt?
Der er ingen skam i mig.
Hvordan kan jeg føle skam over for den kvinde, der bar mig?
- Eller den race, der frembragte mig? - Mine fædres Gud.
Moses, hvad vil du gøre?
Dette bånd er bindende...
- og her vil jeg blive.
- Moses... - Og finde meningen med, hvem jer er.
Hvorfor en hebræer...
- eller nogen mand, skal være slave.
Stil jeres ting tilbage. I tager ikke væk.
Moses.
Har hun gjort mere for dig end jeg?
Vil det liv, hun gav dig, -
- være mere nyttefuldt i slaveriets sorte stenbrud?
Kan retfærdighed og sandhed ikke tjenes bedre på en trone, -
- hvor alle kan nyde godt af din godhed...og styrke?
Jeg ved ikke, hvilken kraft der baner vejen for mig.
Men jeg er trådt ud på en sti, som jeg må følge.
Tilgiv mig, Bithiah.
Vores fædres Gud, -
- der har besluttet at afslutte Israels trældom, -
- velsignet er jeg blandt alle mødre i landet...
- for mine øjne har set frelseren.
Man skal ikke fasttøjre oksen, der træder kornet ned -
- og laver strå til Ægyptens mursten, -
- eller spare armene, der ustandseligt renser kornet i vinden, -
- for at adskille hveden fra avnerne, -
- hvede båret tappert på ryggene af utallige slaver -
- fra tungt læssede Nil-både til den travle bred.
Ustandseligt træder de frem under bundterne af hvede, -
- og ustandseligt henter de mere.
En gylden høst til tærskeren, -
- korn til at føde herskerne, -
- bitterhed til at føde slaverne, -
- og strå som føde til murstenene, -
- der bæres på kvindernes rygge -
- ned i en endeløs dal af slid og smerte, -
- der strækker sig milevidt.
Et inferno af kroppe tilsølede i mudder, -
- hvor stamperens fødder kværner ler og strå -
- til en blanding til Faraos mursten, -
- overalt findes truslen fra formandens pisk, -
- der er klar til at smælde over de trættes rygge.
Klinger, der hakker strå.
Hakker, der hakker ler.
En uendelig cyklus af hårdt og ensformigt arbejde.
Gennem træderens fødder -
- til murstenformernes hænder -
- går den konstante strøm af mudder, de høje byers lave frø, -
- dag efter dag, år efter år, århundrede efter århundrede.
Trældom uden hvile, slid uden belønning.
Disse er elendighedens børn, -
- de bedrøvede uden håb, de undertrykte.
Og han gik ud blandt sine brødre og øjnede deres byrder.
Vandpige!
Kære, her er vand.
Det er en hård dans, I danser, du gamle.
Vi har danset den i 400 år.
Det er fæl musik.
Den eneste frelser, vi har kendt, er døden.
Tilbage til arbejdet, I brægende æsler.
Du er ikke vant til gruberne.
Din ryg har ingen ar.
Du bringer et varmt smil med dit kolde vand.
Mit smil er til en stenskærer.
- Vandet er til dig. - Jeg takker dig.
Din stemme er ikke fremmed.
- Du er...? - En af mange, der tørster.
Du dér!
Kom her.
Det er Baka, bygmesteren.
- Kalder han på mig eller dig? - Dig! Vandpige! Jeg er tørstig.
Han tørster ikke efter vand.
Skønhed er en forbandelse for vores kvinder.
- Vand, ærværdige. - Jeg vil have vin, skønhedens vin.
Hvilken skønhed kan min herre finde i disse mudderhuller?
Lotusblomsten blomstrer i Nilens grå mudder.
- Hun vil blive en god husslave. - Tag mig ikke fra mit folk!
Det ville betyde fare.
Fare fra så smukke hænder?
Der er andre hænder, som er stærke nok til at dræbe.
Vores mudderblomst har en torn.
Herre Baka, jeg beder dig.
Tårer...
Når du er blevet badet i parfumeret vand, -
- og dine lemmer er blevet kærtegnet af søde olier -
- og dit hår kæmmet med sandeltræ, -
- vil der ikke være tid til tårer.
Hun er dig ikke værdig. Lad mine øjne...
Dine øjne må hellere finde frelseren, Dathan. Tag pigen.
Må Guds hånd slå ham.
Dans, I mudder-skildpadder, dans!
Jeres rådnende kroppe stjæler håbet fra vores sjæle.
Behøver I også at tilsmudse og bringe skam over vores kvinder?
Dans, din hylende ged!
Vi er ikke dyr, vi er mænd, skabt i Guds eget billede.
Dette vil ændre dit billede.
Dans.
Få fat i den stråskærer.
Lad ham være, ellers bliver du myrdet sammen med ham.
Jeg vil ikke efterlade en mand til døden i mudderet.
Tak, min søn.
Men døden er bedre end trældom, -
- for mine dage er ovre, og min bøn er ubesvaret.
Hvilken bøn, gamle mand?
At jeg, inden døden lukker mine øjne, må se frelseren, -
- der vil lede alle mænd i frihed.
Hvilken frelser kunne knække Faraos magt?
I mudderbærere, smid dette ådsel til gribbene.
Du, tag hans plads.
Og dans stråene ind i mudderet, I hunde.
Til side. Gør plads.
Giv plads.
Kom så, tilbage. Gør plads!
Jeg skal bruge en roer til min pram, en stærk slave.
- Dit ord er vores vilje. - Den store derovre.
Dig!
Nej, ikke den. Den meget beskidte dér.
Ja, den. Han passer til formålet.
Dig!
Ud af hullet!
Træd til side! Tilbage til arbejdet!
Gør plads!
Tilbage til arbejdet!
Bedste ven af Farao, indehaver af det kongelige segl, -
- Prins af Memphis, tyvenes prins, -
- elsket af Nil Guden, Etiopiens besejrer, -
- general over generaler, -
- kommandør over den ægyptiske hær, -
- og mudderets mand!
Er det, hvad du vil? Være en slave?
Hvorfor knæler du så ikke ved en prinsesses fødder?
Jeg er bange for, at mudderhullerne har gjort mine knæ stive, kongelige.
Skal jeg tilkalde vagterne?
- Tror du, at de kunne bøje dem? - Moses! Moses!
Dit stædige, strålende, elskelige fjols.
Jeg knæler ikke for en prinsesse.
Nej. Du knæler for en kvinde, -
- der har været urolig for dig dag og nat, siden du forsvandt.
Hvad er der i mudderhullerne, som kan holde dig væk fra mine arme?
Mit folk.
Behøver du at vælte rundt med dit folk? Lugte som dem?
Hvis de har skampletter, kommer de fra slaveriets mudder.
Hvis de lugter, er det stanken af uretfærdighed.
- Kom tilbage til paladset. - Og skjule sandheden fra Sethi?
At jeg er hebræer og en slave.
Sandheden ville knuse hans kære, gamle hjerte -
- og sende Bithiah i eksil eller døden.
Hold op med at høre dit folks bønner.
Deres Gud hører dem ikke.
Vil Ramses høre dem, hvis han er Farao?
Nej. Han ville kværne dem i det ler, som de former, -
- fordoble deres arbejde.
Hvad med mig? Tænk på mig som hans kone.
Ønsker du at se mig i Ramses' arme?
Nej.
Så kom tilbage med mig.
Moses! Guderne har skabt dig til storhed.
Dit navns glans vil vare længere end pyramiderne.
Som Farao kan du befri dit folk, tilbede hvilken Gud det skal være, -
- så længe at jeg kan tilbede dig.
Jeg kommer til dig på paladset på dagen for Sethis jubilæum.
Kom med mig nu.
Nej, min elskede.
Først skal jeg lige aflægge et visit hos bygmesteren.
Nej, nej, nej.
Ikke rød med samil-kappen.
Mine øjne kan bruges bedre et andet sted, Herre Baka.
Før du går, så se på det, som du fandt uværdigt.
Hvem ville lade sådan en skønhed gå uset forbi?
Hvem ville lade sådan en blomst stå uplukket?
Dathan, du kan kun se mudder, så tag hendes mudrede tøj og gå.
Gå, alle sammen.
Vidste du, at dette gyldne stof -
- blev spundet af skaldyrs skæg?
- Lad mig gå hjem. - Du er hjemme.
Her, smag dette.
Blod fra thrakianske vindruer, kærlighedens vin.
Ingen vin kan ændre min kærlighed.
Så skal din kærlighed blive min vin.
Der er brand i stridsvognshuset!
Stridsvognshuset.
Vagter! Bring vand op på taget.
Dathan, tag kommandoen. Vagter, efter ham.
Træk dem ud fra skuret.
Tag dem væk fra huset.
Nej, dine vinger må ikke svides, i det mindste ikke af denne brand.
- Joshua! - Løb! Der er fri bane.
Bygmesteren vil ikke følge efter.
Det vil du heller ikke, stenskærer.
Bind ham mellem søjlerne.
Sørg for, at hans arme er godt udstrakte.
Du vil dø på dine fødder, stenskærer.
Efter pigen.
Kom ikke tilbage uden hende.
Din dumme mand!
Jeg ville kun have beholdt hende et kort stykke tid.
Hun ville være kommet tilbage til dig 'skal vi sige' mere værdig.
Hvem skal jeg nu bringe Lilia tilbage til?
Du vil ikke være der, Joshua.
Du har set mig køre min stridsvogn.
Jeg kan svirpe en flue fra min hests øre -
- uden at bryde rytmen af dens gang.
Du har set mig bruge min pisk.
Du skriger ikke, Joshua.
Men det kommer du til.
Du vil skrige efter dødens nåde.
En dag vil du lytte til slavernes bønner.
I dag er ikke dagen, Joshua.
Du styrer din mund, næsten ligeså godt som jeg styrer mit temperament.
Det er en skam at dræbe så stærk en stenskærer.
- Død vil bringe død, Baka. - Hvem er du?
Én, der spørger, hvilken ret du har til at dræbe en slave.
Retten enhver Herre har til at dræbe en slave.
- Dræb mig, din slagter! - Moses!
Hvorfor gjorde du det?
- Hvor er Lilia? - Væk.
Hvorfor er du klædt som en slave?
Hvorfor dræber en Prins af Ægypten bygmesteren -
- for at redde en hebræer?
Jeg er hebræer.
Gud af Abraham. I fire hundrede år har vi ventet.
Faraos soldater kommer ikke til at vente så længe.
Du er den udvalgte.
- Jeg kender ikke til jeres Gud. - Han kender dig.
Han har bragt dig til os. Du kan ikke vende os ryggen nu.
Du vil frelse os. Gud vil vise dig vejen.
- Hvor blev hans lig fundet? - Begravet i sandet, kongelige.
Det er Bakas kniv.
Der var ingen sår på kroppen.
Baka var en stærk mand. Der skulle stærke hænder til at knække ham.
Slaven, Joshua, er stenskærer.
Find denne Joshua.
Joshuas styrke dræbte ikke bygmesteren.
Nu taler rotten, der skulle være mine ører.
For mange ører låser en rottes tunge.
Gå. Alle sammen.
Hvem dræbte ham?
Jeg er en fattig mand, du gavmilde. Det, jeg bringer, er meget værd.
Jeg har betalt dig meget, og du har ingenting bragt.
Nu bringer jeg alverden... sande søn af Farao.
Du tilbyder mig alverden, når du ikke engang kan bringe mig frelseren.
Hvem dræbte Baka?
- Frelseren. - Er det et ordspil?
Nej, Herre Prins.
Er denne morder flygtet til et fjernt land?
Nej, Herre Prins.
Giv mig hans navn!
Én, der har gjort sig til Prins og dommer over os.
Hvis han vidste, at jeg var her, ville han dræbe mig.
Jeg hænger dig selv, hvis du trætter mig yderligere.
Der er dem, som vil betale meget for dét, mine øjne har set.
Tinger du med mig som på et marked?
Nej, jeg vil ikke tinge. Her er dine penge.
Men for ti guld-talenter vil jeg give dig Ægyptens rigdom.
Giv mig min frihed, og jeg giver dig scepteret.
Giv mig Lilia, og jeg giver dig dit hjertes Prinsesse.
Giv mig dette hus, og jeg giver dig tronen.
Giv mig alt det, jeg beder om...
- eller giv mig lov til at gå.
Jeg vil give dig mere end lov til at gå.
Jeg sender dig derhen, hvor du hører til.
Jeg hører til i din tjeneste, Ærværdige.
Godt.
Jeg vil forhandle med dig.
Hvis det du siger, behager mig, får du din pris.
Hvis ikke, vil jeg give dig denne klinge! Aftale?
Aftale.
Frelseren...
er Moses.
Træk vejret én gang og fortæl mig, hvorfor Moses, eller nogen ægypter, -
- ville frelse hebræerne.
Moses er ikke ægypter.
Han er hebræer.
Søn af slaver.
Jeg vil betale din pris.
Jeg får fortalt, min tigerlilje, at de vædder mod mig.
- To gyldne debere mod en. - Ja. Jeg væddede selv fem!
Du taber, hvis Moses lader mig vente meget længere.
Jeg fordobler væddemålet. Jeg ser efter Moses, mens du ser dansen!
Mens I venter på at ære Moses, vil jeg ære Sethis jubilæum...
- med en gave.
En mærkelig gave.
Du sagde, at hvis frelseren var en myte, skulle han bringes i en flaske.
- Den er tom. - Ja. Fordi han ikke er en myte.
- Har du fundet en sådan mand? - Ja, far.
Midt i forræderi og troskabsbrud, -
- med bygmesterens blod på hans hænder.
Skal jeg indstævne ham for Faraos retfærdighed?
Indkald ham!
- Bring hebræeren ind. - Bring hebræeren ind.
Store Farao, -
- jeg står i skyggen af din retfærdighed.
Hvis værk er dette?
Jeg advarede dig om hans forræderi.
- Forræderi? - Bedøm nu, om jeg talte sandt.
Den onde stjerne forudsagde, at han -
- ville blive Ægyptens ødelægger og slavernes frelser.
Det er ikke muligt. En ægyptisk Prins!
Han er ikke en ægyptisk Prins. Han er ikke søn af din søster.
Han er søn af hebræiske slaver.
Tal...
- min søn.
Jeg er søn af Amram og Yochabel. Hebræiske slaver.
Min bror, det var mig, der bedrog dig, ikke Moses.
- Han var kun et barn. - Gå.
Jeg vil aldrig se dit ansigt igen.
Moses...kom til mig.
Jeg er ligeglad med, hvem eller hvad du er, men...
Jeg vil høre fra din egen mund, at du ikke er en forræder, -
- at du ikke vil lede disse mennesker i oprør mod mig.
Fortæl mig det, Moses. Jeg vil tro dig.
Jeg er ikke denne frelser, du frygter.
Det ville kræve mere end en mand at lede slaverne fra trældom.
Det ville kræve en Gud.
Men hvis jeg kunne befri dem, -
- ville jeg gøre det.
Hvorfor har du vendt dig mod mig?
Fra den tid, hvor min søster bragte dig til hoffet, elskede jeg dig, -
- opfostrede dig, satte dig før min egen søn, -
- fordi jeg så i dig...
- et værd og en storhed over andre mænds.
Ingen søn kunne elske dig højere end jeg.
Hvorfor tvinger du mig så til at ødelægge dig?
Hvilket onde har gjort dette ved dig?
Det onde, at mænd skulle gøre deres brødre til en byrde, -
- som slaver og lider frygtelige kvaler.
At blive blottet for ånd, håb og tro -
- blot fordi de er af en anden race, en anden tro.
Hvis der er en Gud, var dette ikke hans hensigt.
Hvad jeg har gjort, var jeg nødsaget til at gøre.
Sådan må det være.
Det, jeg gør nu...
- er jeg nødsaget til at gøre.
Nej!
Ramses...
Ægypten skal være dit.
Hør, hvad jeg siger, Ramses.
Når jeg krydser dødsfloden, skal du være Farao i Ægypten.
Vær hård mod dine undersåtter.
Hav ikke tillid til en bror.
Hav ingen ven.
Stol ikke på nogen kvinde.
Jeg beskyttede de hjælpeløse, -
- jeg opfostrede den forældreløse.
Mægtige!
Han, der spiste mit brød og kaldte mig far...
- ville gøre oprør mod mig.
Hvilken død skal han lide?
Det kan jeg ikke sige.
Lad det blive, som du ønsker.
Jeg vil ikke leve, hvis du skal dø!
En hebræisk slaves fødder er ikke det rette sted -
- for den næste Dronning af Ægypten.
Før ham væk.
Se ikke på forræderen.
Lad navnet Moses blive strøget fra enhver bog og tavle.
Strøget fra alle tårne og obelisker.
Strøget fra ethvert ægyptisk monument.
Lad navnet...Moses...
- være uhørt og utalt...
- slettet fra hukommelsen...
- for evigt.
Nej, Moses.
Det er mig, som skal have hende.
Tænker du, at når du er i mine arme, -
- så vil det være hans ansigt, du ser?
Ja. Kun hans ansigt.
Jeg besejrede dig i livet. Du skal ikke besejre mig i døden.
De døde bliver ikke forbrændte i begærets ørken.
De mærker ikke lidenskabens tørst -
- og vakler ikke mod et fatamorgana af fortabt kærlighed.
Men du, hebræer, vil lide på grund af alle disse ting...i live.
- Du lader ham leve! - Jeg vil ikke gøre ham til martyr.
Intet spøgelse skal komme imellem os om natten.
Ja, min søde. Jeg vil lade ham leve.
Som død...ville du få ham.
Dér, hvor jeg sender ham til, kan man ikke vende tilbage fra.
Og du vil aldrig vide, -
- om han har fundet glemsomheden i en anden kvindes arme.
Se nu på hinanden en sidste gang.
Se nu for første gang, Abiram, på guvernøren af Goshen.
Dathan, min bror, du har Herrens billigelse.
Jeg foretrækker Prinsens taknemmelighed.
Tættere.
Ja. Meget skøn.
Ikke den lilla blomst.
Renhedens farve hvid...
- vil afkøle dine kinders rødmen.
Gå. Alle sammen. Også du, min bror.
Bliv ved med at spille... men i huset.
Ja. Det var bedre.
En blomst bag en blomst.
Dathan, hvis du frygter Gud, så lad mig gå.
Jeg er her, pige, fordi jeg ikke tror på -
- en ørken Gud og en mudderhuls-profet.
Jeg havde fremgang, fordi jeg bukkede dybt for ægypterne.
Nu bukker ægypterne dybt for mig.
Joshua ville have dig.
Baka ville have dig.
Men du tilhører mig.
En gave fra Ramses til Hans Excellence.
Jeg vil bukke for dig, Dathan.
Jeg vil slide mine hænder til blods for dig.
Men jeg beder dig...
- bring ikke skam over mig foran min Herre.
Din Herre er guvernør af Goshen.
Hvilken forskel gør det for min skam?
Ingen forskel for dig.
Men for en fordømt slave som Joshua...
- kunne det være forskellen mellem døden på spyddene -
- og livet i Sinais kobberminer.
Hvad ville du gøre for at få Hans Excellence til at mildne straffen?
Hvad som helst, Dathan.
Hvad som helst.
Joshua vil altid være taknemmelig over for dig...
- min lille mudderblomst.
Hans skæbne er bedre end den, der venter Moses.
Slaven, der ville være konge.
Kaptajn. Statskappen.
Hans hebræiske mor bragte det til fængslet, inden hun døde.
Hellere det her end din rustning.
Du får brug for et scepter.
Giv mig den bindende stav.
Her er dit konge-scepter, -
- og her er dit kongerige...
- med skorpionen, kobraen og firbenet som undersåtter.
Befri dem, hvis du vil. Efterlad hebræerne til mig.
Giv denne Prins af Israel en dags ration af brød og vand.
Det vil tage mange dage at krydse denne ørken, -
- hvis han kan krydse den.
Jeg overlader dig til din hebræiske Gud, som ikke har et navn.
Hvis du dør, bliver det ved hans hånd, ikke ved min.
Farvel, min forgangne bror.
Ind i den glødende ørken -
- går manden, der engang gik med konger, nu alene.
Drevet fra den kongelige magts tinde, -
- frataget al rang og alle jordiske ejendele, -
- en svigtet mand uden land og uden håb.
Hans sjæl er i oprør, som de varme vinde og det fygende sand, -
- der pisker ham med en formands pisks voldsomhed.
Han drives fremad, altid fremad, -
- af en ukendt Gud -
- mod et uset land.
Ind i syndens smeltende ørken, -
- hvor skildvagter af granit står som tårne af levende døde -
- og spærrer hans vej.
Hver nat bringer omfavnelsen af den sorte ensomhed.
I vindens hånende hvisken -
- hører han mørkets stemmer, der giver ekko.
Hans pinte sind overvejer, om han ser gamle triumfer for sig -
- eller varsler om kommende ulykker...
- eller om ørkenens varme ånde har smeltet hans forstand om til galskab.
Han kan ikke afkøle tørstens brændende kys på sine læber, -
- eller slippe for solens brændende vrede.
Overalt er der øde.
Han kan ikke velsigne eller forbande den kraft, der holder ham i gang, -
- for han ved ikke, hvor den kommer fra.
Han lærer, at det kan være frygteligere at leve end at dø, -
- han drives frem gennem den brændende ørken, -
- hvor hellige mænd og profeter bliver renset -
- til Guds store hensigt.
Indtil han til sidst næsten ikke har flere kræfter, -
- slået ned i støvet, som han kom fra, -
- så metallet er klart til Skaberens hånd.
Han fandt styrke i et frugtbærende palmetræ -
- og livgivende vand, der flød fra en brønd i Midian.
- Hvis bare får var mænd! - Ugifte mænd!
- Kan du ikke tænke på andet? - Ved ikke. Jeg har aldrig prøvet!
Du behøvede ikke at male dine negle, der er ingen mænd herfra til Horeb.
- Hvad kan du se, Sephora? - Hvad ser du på?
- En mand. - Hvad?
- Kun en? - Er han flot?
- Se på hans sandaler! - Ægypter!
- Hans kappe er ikke ægyptisk. - Det er lige meget.
- Han har spist en masse dadler! - Kan det være farligt?
- Er du sikker på, at han lever? - Det håber jeg!
Se. Nu får vi problemer.
Amalekitter.
- Jeg taler med dem. - Taler? Hent nogle sten!
- Vi hentede dette vand! - Forsvind, pige!
Dette er Jethros brønd, vores far. I har ingen ret til vandet!
Vores geder kender ikke jeres far!
- Jethros kendemærke er på brønden. - De kan ikke læse!
Det kan vi heller ikke!
- Han er Sheiken af Midian! - Så lad ham få sønner!
Lad dem, hvis hænder har hentet vandet, komme først.
Den fremmede er klog...og stærk.
Driv jeres geder tilbage, indtil fårene har fået vand.
Vi burde hente vand til dig og vaske støvet af dine fødder.
Lad mig først fjerne hans sandaler!
Aldrig har et fortabt får haft så mange hyrder.
- Vi har intet håndklæde. - Mit slør vil du.
Lad mig hælde vandet!
- Skal jeg bades eller druknes? - Jeg holder den!
Er det sandt, at ægyptiske piger maler deres øjne?
Ja. Men meget få har så smukke øjne som dine.
Hvem er den tapre, der sagde amalekitterne imod?
Det er Sephora. Hun er den ældste.
Siden I allerede har delt den fremmede mellem jer, -
- skal han bydes velkommen i vores fars telt.
- Vores far er Jethro. - Han er sheik af Midian.
Styrke til dig, fremmede.
Jeg er Moses. Søn af Amram og Yochabel.
Godt helbred og fremgang til dig, Jethro fra Midian.
Sephora har fortalt mig om din godhed.
Lad os spise brød, mens hun bringer kødet.
Du kommer langvejs fra.
- Fra Ægypten. - Over ørkenen? Til fods?
Ham, der intet navn har, må have ledt dig på din vej.
Intet navn? Kender I beduiner Abrahams Gud?
Abraham er mange nationers fader.
Vi er Ishmaels børn, hans førstefødte.
Vi er Guds tro tjenere.
Mit folk håber, han vil frelse dem.
Men de er stadig i trældom.
I morgen tager vi til de høje græsgange under Guds hellige bjerg.
Det ville være en ære, om du ville slutte dig til os.
Jeg er en fremmed i et fremmed land.
Jeg er ikke rig, og har ingen evner som hyrde.
Det betyder...døden at give ly til en bortløben slave.
Slave?
Ikke blandt vores folk. Du er vis. Andet behøves ikke.
Der er syv, som kan lære dig en hyrdes pligter.
Sephora er den ældste. Du kan lære mest af hende.
Jeg vil hvile mig i dette land.
- I dag sover han. - Hvem sover?
Han, der intet navn har.
Boede Gud på dette bjerg?
Sinai er hans højslette. Hans tempel.
Hvis dette er Gud,
ville han leve på ethvert bjerg. I enhver dal.
Han ville ikke kun være Israels eller Ishmaels Gud -
- men alle menneskers.
Det siges, at han har skabt mennesket i sit eget billede.
Og at han opholder sig i ethvert hjerte, i ethvert sind...
- i enhver sjæl.
Det ved jeg ikke noget om.
Men jeg ved, at bjerget rumler, når Gud er der.
Og jorden ryster og himlen er rød som ild.
Har nogen på sådan et tidspunkt stået ansigt til ansigt med ham?
Ingen har nogensinde sat sine ben på Sinais forbudte skråninger.
Hvorfor vil du se ham, Moses?
For at vide, hvad han er.
Hvis han er til, så vide hvorfor han ikke har hørt slavernes bønner.
Moses, det ville betyde døden, at se hans ansigt.
Hvor mange blandt mit folk er døde, fordi de har vendt ansigtet væk?
Kan en mand bedømme Gud?
Nej, Moses. Vi kan ikke se hele hans hensigt.
Selv Ishmael vidste ikke, at Gud drev ham ud i ørkenen -
- for at skabe en nation.
Er det ikke nok at vide, at han har reddet dig fra Faraos vrede?
Hvordan ved du det?
Du går som en Prins. Du kæmper som en kriger.
Rygtet i karavanerne fortæller om en mægtig, -
- der blev drevet ud af Ægypten.
Dette er ikke en Prins' scepter...
- men en vandrers stav.
Så hold en pause med at vandre.
Min far har mange flokke, -
- men ingen søn til at passe dem.
Du ville finde åndelig ro, Moses, -
- i vores telte under det hellige bjerg.
Du har en stærk tro på denne Gud.
Men for mig er der ingen åndelig fred, -
- før jeg hører Guds ord...
- fra Gud selv.
Jeg ville ønske, at hver dag var en fåreklipnings-festival!
Og alle mændene fulgte én, som får der skal klippes!
- Én ville være nok! - Hvis han var Moses!
Aldrig før har vores uld indhentet så god en pris.
Moses har solgt ulden fra alle stammerne som en ladning.
Hans taler sandt. Han handler retfærdigt.
Fred være med jer, sheiker fra Sinai.
Hvorfor er du klædt sådan?
Danser du ikke med os for sheikerne?
Nej, jeg vil ikke danse for sheikerne. Her.
Jeg vil ikke udstilles som en karavanes lertøj
foran Moses eller nogen anden mand.
I aften vogter jeg fårene.
Du skal ikke grine. Måske vælger Moses heller ikke dig!
Moses skal ikke længere være en fremmed blandt os.
- Giv ham af vores flokke. - Lad ham vælge.
Jeg giver ham valget mellem mine syv døtre til kone.
Min snilde er forsvundet.
Kan en mand vælge fra himlens stjerner?
Overvej det, mens de danser. Cohab, spil for os.
- En behagelig opgave. - Afgjort!
En brud, et slør. Vælg en, ikke alle.
Et slør, en kone. Et valg for livet.
En er en stor belønning.
- Hvilken, Moses? - Hvilken skal det være?
Foretag dit valg, Moses.
Det er en have med mange blomster.
Jeg ville ønske, du havde min alder, og jeg havde dit valg.
I Jethros telt er der stolthed, ære, frihed...
- og skønhed.
Alt, hvad en mand kunne bede om.
Men mit hjerte er stadig en fange af fortiden.
Jeg kan ikke vælge nu.
- Må I få styrke, sheiker fra Sinai. - Må Gud lede dit hjerte.
I aften er han vågen.
Hvilken af mine søstre valgte du?
Jeg traf intet valg, Sephora.
Hun var meget smuk, ikke?
Denne kvinde fra Ægypten, der efterlod et ar i dit hjerte.
Hvis hud var hvid som mælk.
Hendes øjne var grønne som ceder fra Libanon.
Hendes læber tamarisk honning.
Hendes arme var bløde som et duebryst.
Og begærets vin løb i hendes årer.
Ja. Hun var smuk...
- som en juvel.
En juvel har en strålende glans... men giver ingen varme.
Vores hænder er ikke så bløde, men de kan tjene.
Vores kroppe er ikke så hvide, men de er stærke.
Vores læber er ikke parfumerede...
- men de taler sandt.
Kærlighed er ikke en kunst for os.
Det er selve livet for os.
Vi er ikke klædt i guld og fine stoffer.
Styrke og ære er vores påklædning.
Vores telte er ikke som Ægyptens søjleomringede sale...
- men vores børn leger lykkeligt foran dem.
Vi kan tilbyde dig lidt...
- men vi tilbyder dig alt, hvad vi har.
Jeg har ikke lidt, Sephora. Jeg har ingenting.
Ingenting fra nogen er mere end guld fra andre.
Du ville fylde mit hjertes tomrum.
Jeg kunne aldrig fylde det helt, Moses.
Men jeg skal ikke være jaloux på et minde.
Må Guderne velsigne dig, -
- når du tilslutter dig dem i de dødes land.
Det gamle vrøvlehoved.
Hvilket helvedes postyr.
Døden er jo blot en del af det at leve.
Du dør ikke, gamle krokodille.
Du snyder døden på samme måde, som du snyder mig i spil.
Jeg er bange for, at han ikke vil lade mig snyde.
Du bliver Farao ved solnedgang, Ramses.
Jeg håber, at du endelig er tilfreds.
Jeg er tilfreds med at være din søn.
Du har bragt Ægypten tilbage til sin storhed.
Denne storhed skal blive frygtet blandt nationer.
Uden tvivl. Du kan klare alting...
- bortset fra din egen arrogance.
Udmat ikke dig selv, Mægtige.
Kære Mægtige.
Hvorfor ikke, killing?
Du er den eneste, jeg beklager at skulle forlade.
Du har været min glæde.
Og du, min eneste kærlighed.
Nu snyder du.
- Der var en anden. - Ja.
Jeg ved det.
Jeg elskede ham også.
Med mit sidste åndedræt vil jeg bryde min egen lov -
- og sige navnet...
Moses.
Den kongelige falk er fløjet op til solen.
Døde den lille dreng i ørkenen, far?
Nej. Gud førte Ishmael og hans mor, Hagar, til et godt land.
Den samme Gud, der bor på bjerget?
Måske, min søn.
Din mor kalder.
Her!
Moses! Der er en mand blandt fårene!
Bliv her...
Bliv ved med at lade alarmen lyde. Bliv her, indtil din mor kommer.
I kløften bag klippen.
Dine øjne er skarpe såvel som smukke.
Turfa!
Khataf! Tilbage!
Khataf, tilbage!
Kom ned!
Ned, Tokar!
Priset være Gud, at jeg har fundet dig!
Joshua?
Vi troede, at du var død.
I kobberminerne er de levende døde.
Sephora! Bring noget vand.
Hvordan fandt du mig?
En købmand, der købte kobber, så dig i et telt i Jethro.
Her vil du også finde fred.
Fred?
Hvordan kan du finde, eller ønske, fred, -
- når Ramses bygger byer med vores folks blod som mørtel?
Du må lede dem ud af Ægypten!
Gud lavede en pagt med Abraham om, at han ville frelse folket.
Er jeg Guds hånd?
- Sephora, giv ham vand. - Vand! Velsignet være du!
Ørkensolen har sat ild til hans sind.
Hans navn er Joshua.
Jeg dræbte engang, så han kunne leve.
De sagde, at du var fordømt, men jeg vidste, at du var udvalgt -
- til at tage Guds sværd i din hånd!
Jeg er ikke manden.
Jeg er en hyrde med flokke...
Det lys på bjergsiden...
Kan I se den mærkelige ild?
- En busk, der brænder? - Nej.
Der er ild i den, men busken brænder ikke.
Sephora, tag ham med. Giv ham mad i vores telt.
Jeg vil gå derop og se det mægtige lys.
Moses.
Jeg er her.
Tag dine sko af dine fødder.
For det sted, hvorpå du står, er hellig jord.
Jeg er Gud, din fader.
Abrahams Gud.
Isaks Gud og Jacobs Gud.
Herre...
Herre, hvorfor hører du ikke bønnerne -
- fra dine børn i trældom i Ægypten?
Jeg har set bedrøvelsen hos mit folk, som er i Ægypten.
Jeg har hørt dem skrige på grund af deres plageånder.
For jeg kender deres sorger.
Derfor vil jeg sende dig, Moses, til Farao, -
- så du kan bringe mit folk ud af Ægypten.
Hvem er jeg, Herre, siden du vælger at sende mig?
Hvordan kan jeg lede dette folk ud af trældom?
Hvilke ord kan jeg sige for at få deres opmærksomhed?
Jeg vil lære dig, hvad du skal sige.
Når du har bragt folket hertil, -
- skal de tjene mig ved dette bjerg.
Jeg vil plante mine love i deres hjerter.
Og jeg skal skrive dem i deres sind.
Gå derfor nu.
Og jeg vil være med dig.
Men hvis jeg siger til dine børn, -
- at deres fædres Gud har sendt mig, -
- vil de spørge: "Hvad er hans navn?".
Hvad skal jeg svare dem?
Jeg er, hvad jeg er.
Du skal sige: "Det er mig, som har sendt dig".
Er det hellige bjerg forbudt for mennesker?
Ja. Jeg er nervøs for ham.
Så er han mere end en mand, for se...
Se på hans ansigt.
Han har set Gud.
Moses...dit hår...dine sandaler.
Jeg stod på hellig jord.
Kan du fortælle os det, Moses?
Mine øjne kunne ikke se på ham.
Talte han?
Han åbenbarede sig for mig.
Og ordet var Gud.
Talte han som et menneske?
Han er ikke kød, men ånd.
Den evige ånds lys.
Og jeg ved, at hans lys er i alle mennesker.
Bad han dig om noget?
At jeg tager til Ægypten.
Du er Guds sendebud! Dagen er oprandt, hvor folket skal frelses.
Jeg henter vand og brød, så vi straks kan tage af sted.
Men i Ægypten venter døden dig.
Hvis han ønsker det.
Hvor han sender dig hen, følger jeg med.
Din Gud er min Gud.
Jeg vil lede mændene til våbenlageret og skaffe nogle sværd!
Det er ikke med sværdet, at han vil frelse sit folk, -
- men med en hyrdes stav.
PAUSE
ENTR'ACTE
Og Herren sagde til Moses:
"Gå. Vend tilbage til Ægypten."
Og Moses tog sin kone og sin søn -
- og vendte tilbage til Ægypten.
Og Moses tog Guds stav i sin hånd.
Lad ambassadøren fra Priam, Kongen af Troja, hilse på Farao.
Store Farao, gaven fra Troja er dette prægtige stof -
- fra landet med de fem floder.
Vi takker Priam. Det er så afgjort prægtigt.
- Det glimter som Nilen. - Hvordan er det lavet?
Det ved ingen. Det er spundet på Gudernes vævestole.
Det kaldes for silke.
Ambassadøren fra Jericho.
Hvilket kongerige har sendt dig?
Det højeste kongerige.
- Hvilke gaver bringer du? - Vi bringer Guds ord.
Hvad er de ord?
Således siger Herren Israels Gud:
"Lad mit folk gå!"
Slaverne er mine.
Deres liv er mine. Alt, hvad de ejer, er mit.
Jeg kender ikke din Gud, -
- og jeg vil ikke lade Israel gå.
Hvad giver dig ret til at holde dem i trældom?
Mænd skal regeres af loven, ikke af andre mænd.
Hvem er denne Gud, der siger, jeg skal lade dem gå?
Aaron.
Kast min stav ned foran Farao, -
- så han kan se Guds kraft.
Ved dette vil du vide, at Herren er Gud.
Mor! Han forvandlede sin stav til en kobra.
Intet af hans vil skade dig, min søn.
Guds kraft er et billigt tryllekunstner-trick.
Jannes.
Mor, se!
Jannes, kan du se det?
Moses' slange sluger de andre.
Du gav mig denne stav til at regere over skorpioner og slanger, -
- men Gud gjorde den til en stav, der regerer over konger.
Hør hans ord, Ramses, og adlyd.
Adlyd?
Er der ingen tryllekunstnere i Ægypten, -
- siden du får stave til at blive til slanger?
Eller fremtryller kaniner?
Jeg skal give din stav et stort vidunder at udføre.
Tag den med til dit dovne folk, -
- og lad dem lave mursten uden strå.
- Hvordan kan man det? - Lad hans stav skaffe strå.
Eller lad dem selv sanke strå.
Men deres produktion af mursten må ikke blive formindsket.
Så lad det blive skrevet. Så lad det blive gjort.
Aaron, hvornår forlader vi Ægypten?
Vi forlader ikke Ægypten.
Men Moses lovede os det.
Men du lovede, vi ville blive frie!
Jeg har bragt jer flere onder.
Må Gud tilgive min svage brug af hans styrke.
Moses, hvad har du gjort?
Det er Faraos ordre, at I ingen strå får -
- til at lave jeres mursten.
Ingen strå?
Hvordan kan vi lave mursten uden strå?
I må sanke på markerne om natten.
Det må jeres kvinder og børn også.
Er dette frelseren?
Du har bragt Faraos vrede over os!
Du har givet dem sværd i hænderne!
Sten ham! Sten ham!
Til side! Kom!
Følg med!
Der går jeres frelser. Gå så, og find jeres strå.
Produktionen skal være den samme. Ikke én mursten mindre.
Jeg forbandede dig.
Hver gang Ramses tog mig i sine arme, forbandede jeg dig, ikke ham, -
- fordi jeg elsker dig.
Den Moses, som elskede dig, var en anden mand.
Nej, han var ikke.
Du tror, at du har forandret dig, men det har du ikke.
Du kalder dig selv for en profet, en Gudfrygtig mand, -
- men jeg ved bedre.
Jeg tror ikke, at kun tordenen fra et bjerg bevæger dit hjerte, -
- som du bevæger mit.
Jeg har stået i det brændende lys af Guds egen tilstedeværelse.
Det var ikke ham, der lige redede dig. Det gjorde jeg.
Hvorfor, af alle mænd, forelskede jeg mig i fjolsernes Prins?
Jeg tror alt, hvad du fortæller mig, når jeg er i dine arme.
Hvorfor fornægte os to?
Fordi jeg er bundet til Gud -
- og til et folk og til en hyrdepige.
En hyrdepige? Hvad betyder hun for dig?
Med mindre ørkensolen har sløvet dine sanser.
River hun hvidløg på sin hud?
Eller er den så blød som min?
Er hendes læber tørre som ørkensandet?
Eller er de fugtige og røde som et granatæble?
Kommer der en duft af myrra fra hendes hår?
Eller er det lugten af får?
Der er en skønhed hinsides sanserne, Nefretiri.
Skønhed er som stilheden af grønne enge og roligt vand.
Skønhed, hvis ånd du ikke kan forstå.
Måske ikke.
Men skønhed i ånden vil ikke befri dit folk, Moses.
Kom til mig, ellers forlader de aldrig Ægypten.
Israels skæbne er ikke i dine hænder, Nefretiri.
Er den ikke? Hvem kan ellers mildne Faraos hjerte?
Eller gøre det hårdt?
Ja.
Måske er du det smukke støv, -
- som Gud vil benytte i sin hensigt.
Fyld alle krukker med vand.
I syv dage vil der ikke være noget at drikke.
- Denne brønd har aldrig været tør. - Og floden står højt.
- Hvis ord er det? - Én som ved det.
Fyld jeres krukker eller tørst.
- Miriam har altid ret. - Ja, jeg henter flere krukker.
Ja, Joshua. Hun kommer til brønden hver dag.
Vent, og du vil se hende.
Det er klogt af Dathan at sende dig til brønden, Lilia, -
- ellers ville hans vand blive forgiftet.
De sagde, at du var død.
Over for alt det, jeg elsker, er jeg død.
- Dathan? - Ja. Dathan.
Af din egen fri vilje?
Af min egen fri vilje.
Du er ingen mands slave. Tiden er inde til at blive frelst.
Ikke for mig, Joshua.
Hil dig, du mægtige Nil Gud!
Dit vand er Ægyptens blod.
Hil dig, du byggens mester, -
- vander af kvæg, bærer af skibe, -
- den største af alle Guder.
Farao af Ægypten! Du har endnu ikke adlydt Herren.
Lad mit folk gå!
Sværdets spids...
Lad ham fable løs, så man kan se, han er sindssyg.
Adlyd Herren, -
- eller han vil rejse sin hånd mod flodens vand.
Jeg er kommet for at velsigne vandet, du er kommet for at forbande det.
Vi vil se, at en hyrde Gud er stærkere end Faraos Guder.
Livets vand, giv ørkenen væske, -
- og gør engene grønne.
Aaron.
Stræk min stav ud over vandene.
Se!
Der, hvor han rørte floden, bløder det.
Vandet bliver til blod!
Blodet flyder fra Guden!
Se, hvordan det spreder sig.
Det er blod!
For at du skal kende Herrens kraft, -
- vil Ægypten tørste i syv dage.
- Syv dage uden vand! - Der vil være plager overalt!
Hvis det var syv gange syv dage -
- ville ingen tryllekunstners trick kunne befri dit folk.
Hellige vand, gør floden, du kom fra, ren igen.
Og Gud sendte landet alle slags plager, -
- men Faraos hjerte var stadig hårdt.
Mægtige, du hører skrigene fra Ægypten.
De ville skrige højere, hvis de skulle lave mursten.
Send dem væk.
Folket har været plaget af tørst, -
- frøer, lus og fluer.
De kan ikke klare mere.
Hvorfor bringer du mig denne budbringer af ondskab?
Folket forlader templerne og frasiger sig Guderne.
Hvilke Guder? Dine profeter og præster tilbeder Guderne, -
- så du kan udnytte menneskets frygt.
Da Nilen blev rød, blev jeg også bange...
- indtil jeg hørte om et bjerg hinsides vandfaldene, -
- der spyede rødt mudder og forgiftede vandet.
Var det staven, der forårsagede dette?
Skyldtes det din Gud, at fiskene døde og frøerne forlod vandet?
Var det et mirakel, at fluer og lus -
- opsvulmede på deres ådsler og spredte sygdomme?
Disse ting skete bare, de blev ikke beordret af nogen Gud!
Gå nu.
Så du ved, at disse ting er Guds gerning...
- skal du se hagl falde fra en klar himmel -
- og brænde som ild på jorden.
Du skal se mørket dække Ægypten, -
- når solen står højest på himlen.
Og du skal vide, at Gud er Gud, -
- og bukke dig for hans vilje.
Intet på denne jord kan få mig til at bukke for dig, Moses.
Se, der kommer hagl.
Når mørket har dækket Ægypten i tre dage, -
- vil dine ministre sende bud efter mig.
I de tre dage med mørke -
- har I hylet som skræmte børn om natten.
Moses sagde, at solen ville skinne i tre dage, og det er sandt.
Lad hans folk gå, -
- ellers vil Ægypten være ufrugtbart fra vandfaldene til havet.
Vil min far befri slaverne?
Kan man indsamle skatter af en fordærvet høst?
Regerer frygt Ægypten...eller gør jeg?
Vi frygter ingen hær på jord, -
- men kan vi bekæmpe plager med sværd?
Det er ikke skammeligt.
Det er ikke Farao, der overgiver sig til en slave, -
- men hans rådgivere.
Jeg har tilkaldt Moses på jeres befaling.
Folket vil velsigne dig, Mægtige.
Bukker verden for en tom trone?
Tom?
Gør en Farao sit hjerte hårdt over for sin søn?
Hvis du lader hebræerne gå, hvem skal så bygge hans byer?
Du fortalte Moses, at han skulle lave mursten uden strå.
Nu fortæller han dig, at du skal bygge byer uden mursten!
Hvem er slaven... og hvem er Farao?
Kan du høre latter, Ramses?
Ja, kongers latter -
- i Babylon, i Kanaan, -
- i Troja...
- når Ægypten overgiver sig til slavernes Gud!
Bring hebræeren ind.
Gå ud i haven. Det er ikke godt for en søn af Farao -
- at se sin far ydmyget af en søn af slaver.
Min søn, stå ved siden af mig.
Har dagene i mørket fået dig til at se lyset, Ramses?
Vil du nu befri mit folk?
Mægtige, bed skriveren læse befalingen.
Giv mig papiret.
Du kan ikke modstå hans Guds styrke!
Jeg kender ikke hans Gud! Jeg vil ikke lade hans folk gå.
Hvor længe vil du nægte at ydmyge dig selv over for Gud?
Hvis du bringer os endnu en plage, -
- er det ikke din Gud, men jeg, -
- der vil gøre Nilen rød af blod.
Som din farfar gjorde -
- med vores drengebørns blod!
Hvis der kommer én plage mere over Ægypten, -
- er det ved dit ord, at Gud skal bringe den.
Og der vil gå så stort et skrig gennem landet, -
- at du med sikkerhed vil lade folket gå.
Kom ikke og se mig igen, Moses, -
- for den dag, du ser mit ansigt igen, -
- vil du med sikkerhed dø.
Så lad det blive skrevet.
Jeg vil give denne samling slaver -
- og hans Gud et svar, som verden ikke vil glemme!
Hærens kommandør, -
- hidkald stridsvognene fra Talis.
Der kommer én til plage...
- men den vil komme over slaverne fra Goshen!
Den førstefødte i hvert hus skal dø, -
- Moses' søn som den første.
Er du hyrdepigen, som Moses giftede sig med?
Dronningen af Ægypten er smuk... ganske som han sagde.
Min mand er her ikke.
Er det Moses' søn?
Ja, det er vores søn.
Hvad vil du have af os?
Du behøver ikke at frygte mig.
Jeg frygtede kun hans minde om dig.
Har du været i stand til at slette det?
Han har glemt os begge.
Du mistede ham, da han drog bort for at finde sin Gud.
Jeg mistede ham, da han fandt sin Gud.
I det mindste har han efterladt dig en søn, du kan opfostre.
Jeg er her for at redde hans søn.
Fra hvad?
Fra Faraos forordning om, -
- at Israels førstefødte skal dø.
Dø?
Abrahams Gud!
Lad ham ikke gøre det! Ikke mod børnene!
En karavane til Midian venter på dig og din søn.
Min stridsvogn vil bringe jer til den.
Hvilken overraskelse at du bemærker mig.
Det gjorde du ikke på paladset i morges.
Hvorfor? Var du bange for at se på mig?
Hvad vil du have, Nefretiri?
Dig, Moses. Alt omkring os er ved at bryde sammen!
Du vil ødelægge Ægypten, eller Ægypten vil ødelægge dig.
Jeg tilhører dig, Moses.
Hun er taget til Midian med din søn.
Hvorfor tog hun af sted?
Hun vidste, at du ville redde de andre børn inden din egen søn.
Fra hvad?
Ramses samler libyske soldater, stridsvogne og fægtere fra Sardinien.
Hvorfor? Fortæl mig hvorfor!
For at ødelægge Israels førstefødte.
Gud!
Gode Gud! Ud af hans egen mund kommer din dom!
Men jeg har reddet din søn!
Det er ikke min søn, der vil dø!
Det er Ægyptens førstefødte! Din søn, Nefretiri!
Du ville ikke vove at dræbe Faraos søn!
Med hans hjertes hårdhed bringer Farao døden over sin egen søn!
Men han er min søn, Moses. Du ville vel ikke skade min søn?
Jeg er ingenting. Guds kraft bruger mig til at lade hans vilje ske.
Det ville du ikke lade ham gøre imod mig.
Jeg reddede din søn.
Jeg kan ikke redde din.
Din Gud lytter til dig, Moses.
Omkring midnat vil ødelæggeren komme midt ind i Ægypten, -
- og alle de førstefødte skal dø, -
- fra Faraos førstefødte -
- til hans slavers førstefødte.
Dengang du var Prins af Ægypten, holdt du mig i dine arme.
Da du var en fordømt slave, -
- kastede jeg mig selv for dine fødder ved Faraos hof.
Fordi jeg elskede dig, Moses.
Det er Herren, der udfører dommen, Nefretiri.
Gå tilbage til din søn.
Din kærlighed til mig er stærkere en nogen Guds kræft.
Du vil ikke dræbe min søn.
Vend dig fra din voldsomme vrede, O Herre.
Døden kommer til mig.
For at sætte mig fri.
Døden kommer til mig...
Nej, Lilia, døden vil ikke komme til dig.
Joshua, du sætter livet på spil ved at komme her.
- Du er en førstefødte. - Det er du også.
Jeg medbringer et lams blod til at markere dørkarmene...
- så dødsenglen vil passere forbi jer.
Joshua, det er nok, at du er kommet til mig.
Jeg er udstødt af vores folk.
Red mig ikke fra døden, Joshua, red mig fra livet.
Dagen i morgen vil bringe en ny verden.
Nej! Og intet blod på denne dør!
Dathan, det vil redde hendes liv! Moses har Guds løfte!
Moses har ord, Farao har spyd.
Husk, Joshua, hun er min af hendes egen fri vilje.
På trods af, at vi står i dødens skygge, -
er Herren vor Gud. Herren er én.
"Herren er én."
"Beskyt os gennem denne nat af rædsler, O universets Konge."
Hvorfor er alle bange?
Hvorfor er denne aften anderledes end alle andre?
Fordi på denne nat vil Herren befri os fra Ægyptens trældom.
I skal ikke være bange for rædslerne om natten.
Faraos soldater!
Eller noget værre!
Hold øje med pilene, der flyver om dagen.
Bithiah!
Af frygt for din Gud har de befriet mig.
Må en fremmed komme indenfor?
Der er ingen fremmede blandt dem, der søger Guds nåde.
Mine bærere?
Alle, der tørster efter frihed, må komme med os.
Dødens mørke vil passere over os i aften.
I morgen skal frihedens lys skinne på os, -
- når vi vandrer væk fra Ægypten.
Jeg vil gå med dig, Moses.
- En Prinsesse af Ægypten! - Fra Faraos hus!
En Gudebillede tilbeder!
Denne kvinde hentede mig fra Nilen -
- og satte mine fødder på visdommens sti.
Mered, bring en stol til Faraos datter.
Der skinner et mægtigt lys fra dit ansigt.
Måske vil jeg forstå det en dag.
Han er Guds budbringer, Prinsesse.
Det er forbudt at se på det ødelæggende åndedrag, -
- så se, for den er her.
Kig ikke, Eleazar.
Luk døren, Joshua, og lad døden passere forbi.
Vil den passere forbi, Moses?
Det var Guds løfte, Elisheba.
"Velsignet er du, O Herre vor Gud, -
- der bringer brødet frem fra jorden."
Løb! Løb!
Der vil intet ondt ske jer...
- og ingen plager skal komme jer nær.
Tusinde skal falde ved dit blik.
Hvorfor spiser vi usyret brød og bitre urter?
Hurtigere! Tag den anden vej!
Urterne minder os om bitterheden ved fangenskab, Eleazar.
Dette er hastens brød, -
- så I vil huske denne nat -
- fra generation til generation for evigt.
Giv mig mit barn tilbage!
- Det er mit folk! - Alle er Guds folk.
Døden er omkring os!
Men den passerer forbi dem, der har troet på Herren.
Husk altid, Eleazar...
- han passerede forbi dit hus.
Er Ægyptens kaptajner bange for lidt aften-dug?
- Dødens skrig er overalt. - En djævels forbandelse! Se!
Jeg har kendt til slag i 30 år, Farao, -
- men aldrig frygtet før i aften.
Tjener.
Bed kaptajnerne tilslutte sig deres mænd.
Ved daggry slår vi til.
Ingen førstefødt hebræer skal leve.
Lad hebræerne gå, Mægtige, -
- ellers er vi alle døde mænd.
Var han din søn?
Min førstefødte.
Der findes ingen magisk kur, ingen trylleformular.
Han er Faraos førstefødte.
Vi evner intet over for denne...plage.
Min far.
Min søn.
Din egen forbandelse er over ham.
- Hvor hørte du det? - Fra Moses.
Jeg ville ikke lade hans folk gå, -
- fordi din slange-tunge gjorde mit hjerte hårdt.
Du tænkte kun på at beholde Moses her.
Du var ligeglad med min trone...
- eller min søn.
Jeg bad Moses om hans liv.
Dødens skygge er på hans ansigt.
Nej... Han skal ikke dø.
Kaptajn.
Tag min hurtigste stridsvogn. Bring Moses til mig.
Jeg henter ham, mægtige Farao.
Han er min eneste søn.
Du har sejret, Moses.
En slaves fod klemmer Ægyptens hals.
Du blev reddet fra Nilen for at blive en forbandelse for mig.
Din skygge faldt mellem mig og min far, -
- mellem mig og min berømmelse, -
- mellem mig og min dronning.
Nu fylder din skygge alle ting med død.
Gå væk herfra, du og dit folk.
Jeg sætter jer fri.
Det er ikke ved dit ord -
- eller ved min hånd, at vi er frie, Farao.
Guds kraft har befriet os.
Nok med dine ord!
Tag dit folk, dit kvæg, din Gud og dine plager.
Tag, hvad du vil fra Ægypten! Men gå!
Herre Gud...
- med en stærk hånd bringer du os ud af trældommen.
I morgen går vi frem som en fri nation.
For hver mand skal høste fordelen af sit eget arbejde -
- og kun bøje sit knæ i bøn.
Vi vil gå med vores unge og med vores gamle, -
- med vores sønner og med vores døtre...
I flok og med vore hjorder vil vi gå, -
- for jeg ved, at Herren er mægtig, -
- og at vores Herre er over alle Guder.
Han er død.
Soca, store Herre over underverdenen...
Jeg, som har fornægtet Ægyptens Guder, -
- bukker for dig nu.
Vis, at I har magt over Moses' Gud, -
- og giv det liv tilbage, han har taget fra min søn.
Før hans sjæl over dødsrigets flod -
- til de levendes sted, -
- og jeg vil bygge dig et tempel mægtigere end pyramiderne.
Hør mig, mørkets Herre...
Rejs jer, O Israel!
Se frihedens daggry bryde frem!
Og således skete det, at efter natten med rædslerne -
- oprandt dagen, verden aldrig havde set mage til.
Fra øst til vest, fra nord til syd, -
- kom de med alt hvad de ejede, med deres flokke, -
- deres hjorder og kameler.
I tusindvis, -
- uendelige strømme af mennesker, dyr og byrder -
- og endog meget kvæg, -
- strømmede ned ad Sfinksernes Allé.
Neden for stenfødderne af de fire store statuer af Ramses, -
- som de med deres sved, blod og kræfter -
- havde udhugget fra massive sten, -
- rejste en nation sig, frihedens fødsel i verden.
Far, har du Rebekka?
Nej, jeg har ikke Rebekka.
Her er truget. Kast det over dine skuldre.
Dette er en velsignet dag!
- Her er Rebekka! - Tak!
- Kan vi tage koen med? - Vi går mod byporten.
Rachel, hjælp mig med dette sten åg.
Glem ikke olie til badene!
Hvor skal vi hen?
Til et land, der flyder med mælk og honning!
Jeg har aldrig smagt honning. Kender nogen vejen?
Det er langt fra pisken! Frihed vil fugte jeres ganer i ørkenen.
Dette er guvernørens hus! I kan ikke bare gå ind.
Ud! Alle sammen!
Hvorfor kommer soldater her? Jeg malede ikke blod på min dør.
Så bløder stenen!
Din stenskærer gjorde det mod mig!
Alt dit guld kan ikke vaske den plet fra din dør...
- eller fra mit hjerte.
For det skal du gå hele vejen til...
Hvor skal vi hen? Ved du, hvor vi skal hen?
Til helvede, håber jeg!
Ligesom Dathan vidste de ikke, hvor de var på vej hen, -
- og var ligeglade som deres hjorder.
Nu brugte de stenågene i en anden hensigt.
Iblandt dem var -
- vinranke-plantere og frø-såere, -
- som hver især ønskede, at sidde under egne vinranker eller figentræer.
Ud af dette prægtige kaos -
- er det Joshua, som bringer orden og mening.
Lad folket se hver stammes sande ansigt!
Levite ind i midten, Judah til højre, Hephron til venstre. Af sted!
Se jer for! Pas på mine gæs!
Aaron og de ældre bærer på en lig klædt krop, bedstefar!
Det er Josephs knogler, så de kan hvile i hans eget land.
Nubiere, bedstefar!
- Her kommer skatvognene! - Ægyptens skatkammer.
Alle, som deler sliddet, vil dele guldet! Her, dreng!
Til den blinde!
En lille, gylden kalv, bedstefar, med horn!
Et Gudebille. For Gudebillede tilbedere.
Dér er ildbærerne!
Plant ilden ved siden af fanerne om aftenen, -
- så alle kan tænde deres fakler!
Eleazar, hæng denne på vognen.
Nu vuggen...
Jeg har vogne til jordemødre og læger.
Placér dem ved 5000 cubitter...
Jeg vil betale hvert slag, du gav mig, tilbage, Dathan!
- Er dette en dag for hævngerrighed? - Jeg har fået din pisk at føle!
Lilia er ingen slave, Dathan! Du kan bære din egen kasse.
Lad hende køre!
Se nu, min bror, vi har nye formænd.
Vi tjener ingen Herrer nu!
Ja, men det varer ikke længe.
- Her. Gamle kvinde. Sådan. - Joshua!
Gør plads til guvernøren!
- Du ved, hvem jeg er. - Jeg ved, hvem du var.
Sig til Ramses, at jeg kommer tilbage til mit hus.
Det rak følger nok Moses ind i ørkenen i dag, -
- men når deres øjne er svedet røde af solen, -
- og når deres sprukne læber bløder af tørst, -
- når de har mavekramper af sult, -
- vil de forbande Moses' navn samt hans Gud.
Så vil jeg føre dem tilbage til Farao og stenbruddene.
Der er så mange.
Så mange.
Hvordan skal jeg finde vejen gennem ørkenen, Herre?
Hvordan skal jeg finde vand i ørkenen til alle de mange?
Moses...folket er samlet.
Lad os gå hen til Guds bjerg, -
- så han kan skrive sine bud i vores sind og hjerter for evigt.
Vi går frem og priser hans mægtige navn.
- Hvad nu, Joshua? - Lad trompeterne lyde!
Hør, O Israel! Husk denne dag, -
- da Vorherres stærke hænder førte dig ud af trældommen!
Vorherre er vores Gud! Vorherre er én!
- Kom! - Ja! Kom!
400 års trældom og i dag vil han ikke flytte sig!
Herren er én! Priset være Gud...
Tak, O Herre...
Han kan være i min bærestol.
Jeg er drænet for alle kræfter, -
- min styrke er tørret ind og er blevet til...dødens støv.
- Vi planter dit figentræ! - Børn skal spise dets frugter!
Hører du det?
Du har en stærk, ny søn!
Og han førte folket frem med lykke og glæde.
Han bar dem ud af Ægypten, -
- som en ørn bærer sine unger på sine vinger.
Men igen... Faraos hjerte var hårdt.
Hvor mange flere dage og nætter vil du bede?
Hører han dig?
Mørkets Herre, -
- er du ikke mægtigere end Moses' Gud?
Jeg har talt til dig, -
- og der er endnu ikke kommet liv i min søns krop.
- Hør mig! - Han kan ikke høre dig.
Han er blot et stykke sten med en fugls hoved.
Han vil høre mig.
Jeg er Ægypten.
Ægypten? Du er ingenting.
Du lod Moses dræbe min søn. Ingen Gud kan bringe ham tilbage.
Hvad har du gjort ved Moses? Hvordan døde han?
Bad han om nåde, da du torturerede ham?
Bring mig til hans lig! Jeg vil se det, Ramses!
Det er min søn.
Han skulle have været Farao.
Han skulle have regeret verden.
Hvem sørger over ham nu?
Ikke engang du. Du kan kun tænke på Moses.
Du skal ikke se hans lig. Jeg drev ham ud af Ægypten.
Jeg kan ikke bekæmpe hans Gud.
Hans Gud? Præsterne siger, at Farao er en Gud, -
- men du er ikke en Gud, du er end ikke en mand.
Hør på mig, Ramses, -
- du syntes, at jeg var ond, da jeg besøgte Moses, og du havde ret.
Skal jeg fortælle dig, hvad der skete, Ramses?
Han afviste mig hånligt som en skøge på gaden.
Jeg, Nefretiri, Dronning af Ægypten!
Alt det, du ville have af mig, ville han ikke engang tage.
Hører du latter, Farao?
Ikke kongers latter, -
- men latter fra slaver i ørkenen!
Latter?
Min søn, jeg skal bygge din grav over deres knuste lig!
Hvis de undslipper, skal deres frø spredes og forbandes for evigt!
Min rustning. Krigskrone.
Latter?
Jeg skal vende slavernes latter til rædselsskrig!
Jeg vil kun huske navnet Moses for, -
- at han døde under hjulene på min stridsvogn!
Dræb ham med dine egne hænder.
Lad trompeten lyde. Giv udkigstårnene besked.
Saml alle stridsvogne ved byporten.
Javel!
Gør min stridsvogn klar.
Jeg skal bringe din tempelskat tilbage!
Bring det tilbage til mig plettet med hans blod.
Det vil jeg gøre!
Til at blande med dit eget!
Vær hilset!
Hil!
Husk jeres førstefødte!
Død over slaverne!
Død over deres Gud!
Hil!
Fremad!
Kan du høre torden? Over havet?
Nej, det kommer fra ørkenen.
Det er torden fra heste!
Se! Faraos stridsvogne!
Vi er fanget mod havet! Caleb, advar de nordlige telte!
Joshua?
Det er Joshuas horn!
Alle mænd til passet! Hent heste og vogne! Dan en barriere!
Hvad er der galt?
Faraos stridsvogne! Blokér passet med vogne!
Kvinder og børn, til havet!
Bring skovle! Træhammere!
Hør mig!
Kan træhammere standse pile? Kan I standse Faraos stridsvogne?
Kvinder, ønsker I jeres mænd dræbt?
Moses! Faraos stridsvogne! Jeg har beordret passet blokeret!
- Vi kan ikke bekæmpe stridsvognene. - Mændene må trække sig tilbage.
Tilbage? Hvortil? I havet?
Til Guds hænder.
Frelser? Han har ledt jer i døden!
Se! Se!
Bebrejd Moses dette! Aflever ham til Farao!
Ja! Sten ham!
Moses' Gud er en ringe general... at han intet tilflugtssted har givet.
Ti gange har I set Herrens mirakler!
Og stadig har I ingen tro!
Han leder jer i døden!
Sten ham! Sten ham!
Hør på Moses! Han taler Guds vilje!
- De vil stoppe for mig! - En stridsvogn kender ingen rang.
Var det, fordi der ikke var nogen grave i Ægypten, -
- at du førte os ud i ørkenen for at dø?
Frygt ikke!
Stå blot stille, og I skal se Herrens frelse!
- En søjle af ild! - Guds værk!
Gennem den!
Nej, Mægtige! Man kan ikke lave en revne i Guds ild!
Saml jeres familier og hjorder. Vi må af sted med hast.
Hvorhen? Ned at drukne i havet?
Hvor længe vil ilden holde?
Efter denne dag skal I aldrig mere se hans stridsvogne!
Nej! I vil være døde under dem!
Hærskarens Herre vil føre slaget for os!
Se hans mægtige hånd!
Vindene åbner havet!
Gud åbner havet med et pust fra sit næsebor!
- Led dem gemmen havene. - Lad hans vilje ske!
Han åbner havene for dem, og han spærrer vores vej med ild.
Lad os gå. Mænd kan ikke bekæmpe en Gud!
Bedre at dø i kamp med en Gud end at leve i skammen.
Velsign Gud, og gå derned!
Gud har frelst os!
- Hjælp os! - Lad hjulet ligge!
Træk! Træk for livet!
Er dit liv så meget værd?
Red brødet, hvis du kan!
Få Caleb til at hjælpe med vognene!
Moses! Stå på stenen, hvor folket kan se dig, det giver håb.
Over os!
Ilden dør ud!
Lad trompeten lyde!
Stridsvogne, holdt!
Dette er en opgave for en slagter, ikke for en Farao.
Dræb dem alle.
Men bring mig Moses i live.
Sænk spyddene! Fremad!
- Her! Tag ham! - Vent! Vent!
Bedstefar, se, hestene kommer!
Stridsvognene! Løb!
Bedre at tjene end at dø her!
Hvem kan modstå Guds kraft?
Du blæste med dine vinde, -
- og havet dækkede dem!
Der er ingen som dig, O Herre.
For evigt og i al evighed...du er Gud!
Herren er én! Herren er én!
Før du slår... vis mig hans blod på dit sværd.
Du kunne ikke engang dræbe ham.
Hans Gud...er Gud.
Og Moses ledte Israel fra Det Røde Hav -
- ind i Sinais ørken.
De slog lejr foran det hellige bjerg.
Og da folket så, -
- at Moses var længe om at komme ned fra bjerget, -
- samlede de sig.
Hvem kunne leve på det bjerg i 40 dage og nætter?
- Ja! Ved Guds vilje! - Hvem kender Guds vilje?
Gør du? Eller jeg? Eller du, Sephora?
Hans sørgende hustru.
Hun kom tilbage for at finde sin mand.
Selv hun kan ikke håbe, at han lever!
Moses gik op på den forbudte jord for at modtage Guds lov.
Man han er ikke vendt tilbage!
Vi deler din smerte. Du har vores medfølelse.
Vil medfølelse lede os til landet, der flyder med mælk og honning?
Nu har vi ingen leder!
Moses vender tilbage...
Ville en Gud, som har vist jer sådanne vidundere, -
- lade Moses dø, inden hans arbejde er fuldført?
Hans mor! Så smukt er en mors håb!
Men der er andre mødre blandt jer!
Hvad skal der blive af jeres børn?
- Vi må bevare troen! - Troen på hvad? Dig, Aaron?
Kan du lede os til dette forjættede land?
- Ved du, hvor det er? - Gennem ørkenen!
- Hvem fører os så til det? - Dig, Dathan!
Jeg kunne kun bringe jer til Ægypten.
- Hvor der er død? - Nej! Hvor der er mad!
- Farao ville dræbe os. - Ikke med en ægyptisk Gud foran os!
- Lav en, Aaron. - Aaron kender templets kunst!
Det vil jeg ikke!
Han vil ikke!
Han vil hellere se vores kød rådne i ørkenen.
Du vil lave en Gud til os!
En Gud af guld! En gylden kalv!
Korah skal være ypperstepræsten!
Hent kurve! Spande! Sjal! Alt, hvad I har!
Tag jeres ørenringe, armbånd og halskæder af...
Aaron vil lave os en gylden kalv!
- Guldet, vi tog fra Ægypten! - Dér!
Fra den brændende busk, O Herre, -
- bad du mig bringe dette folk til dette hellige bjerg, -
- så de kunne se din storhed og modtage din lov.
Hvad har jeg undladt at gøre?
Jeg er...
Jeg er Herren din Gud.
Du må ikke have andre Guder end mig.
Du må ikke lave dig noget Gudebillede.
Og de belagte figuren med ægte guld.
Og Aaron snittede den og udjævnede den med hammeren -
- med stor kunstfærdighed.
Han fastgjorde den med søm, så den ikke flyttede sig.
Og han slog mod ambolten, -
- og slog det smeltede guld til tynde plader.
For de havde samlet deres skat midt i ildstedet, -
- og de pustede ilden hen på den for at smelte den.
De udsmykkede sig selv i bekostelige klædninger, -
- blå, lilla og røde slør, og fint linned vævet i Ægypten.
Og kvinderne trådte vindruerne til ny vin.
Du må ikke bruge Herren din Guds navn til løgn.
Husk sabbatsdagen, og hold den hellig.
Ær din far og mor.
Du må ikke begå drab.
Og folket begik en stor synd, -
- for de lavede en Gud af guld.
De bar ham på deres skuldre og jublede -
- og sagde: "Dette er vores Gud, O Israel."
Er I, der sørger over Moses, bange for at tilbede den nye Gud?
De var som børn, der havde mistet deres tro.
De var trodsige og oprørske over for Gud.
De spiste af det ugudelige brød -
- og drak voldsomhedens vin -
- og opførte sig dårligt i Herrens åsyn.
Og folket råbte:
"Det udskårne billede har bragt os glæde".
og de tilbad den gyldne kalv og ofrede til den.
Her er dit offer!
Du må ikke bryde et ægteskab.
Du må ikke stjæle.
Du må ikke vidne falsk -
- mod din næste.
Du må ikke begære din næstes hus.
Skrevet med Guds finger.
Gå! Gå ned med dig, -
- for dit folk er demoraliserede.
Og folket rejste sig for at more sig, spise og drikke.
De opførte sig som naragtige børn -
- og tog deres tøj af.
De syndige var som et oprørt hav, -
- hvis vand kastede mudder og snavs op.
De sank ned i ondskaben og var uslere end jorden.
Og der var tumult og druk, -
- for de var blevet syndens tjenere.
Alle former for ugudelighed og uanstændighed rådede.
Selv hor og vellyst, -
- urenhed, afgudsdyrkelse og orgier, -
- forfængelighed og vrede.
De opfyldtes af uretfærdighed og nederdrægtige følelser.
Og Aaron vidste, at han havde bragt dem til skam.
Abiram! Korah! Bind offeret fast med snor!
Til hornene på alteret!
Guds lys skinner fra dig, Moses.
Knæl ikke for mig, Joshua.
Disse tavler af sten...
Guds skrifter.
Hans Ti Bud.
Der er en støj af krig i lejren.
Det er ikke en støj af krig.
Det er en støj af sang og gilde.
Moses!
Joshua!
Ve jer, Israel.
I har begået en stor synd i Guds åsyn!
I er ikke værdige til at modtage De Ti Bud.
Aaron!
Vi er samlet imod dig, Moses!
Du har taget for meget på dig!
Vi vil ikke leve efter dine bud. Vi er frie!
Der er ingen frihed uden loven.
Hvis lov? Din?
Indgraverede du tavlerne, så du kunne blive vores Prins?
Hvem er på Herrens side... lad ham komme til mig!
Jeg er!
- Du har bragt forbandelse over os. - De fik mig til at gøre det.
Han viste jer ingen mælk og honning! Jeg viser jer en Gud af guld!
Kom med mig! Følg mig!
Gudsbespottere! Gudebillede tilbedere!
For dette skal I drikke bittert vand!
Gud har denne dag sat foran jer -
- hans love om liv og godhed, -
- død og ondskab.
Dem, der ikke vil leve efter loven...
- skal dø ifølge loven!
Og Herrens vrede blussede mod Israel.
Og for at prøve, om de kunne leve efter hans bud eller ej, -
- fik han dem til at vandre i ørkenen i 40 år, -
- indtil den generation, der havde opført sig slet i Herrens åsyn -
- var gået bort.
Men Moses' syn var ikke sløret eller hans naturlige styrke dæmpet.
Og han gik op på Moabs sletter til bjergene, -
- og Herren viste ham alt det land, -
- der lå hinsides floden Jordan.
Herren var gal på mig, -
- fordi jeg ikke adlød ham ved stridens vande.
Og han sagde til mig: "Se det nye land med dine øjne."
"Du skal ikke krydse denne flod Jordan."
Så jeg skal blive.
Herren har kaldt på mig, Sephora. Jeg går alene.
Se, Moses.
Folket er kommet til floden Jordan.
I Arken bærer de den lov, som du har bragt dem.
Du lærte dem ikke at leve af brød alene.
Du er Guds fakkel, der oplyser vejen til friheden.
Jeg elsker dig.
Joshua, jeg beskytter dig og giver dig styrke, -
- for du skal lede folket over Jordan.
Hos mig i mit hus skal vi tjene Herren.
Mered, giv mig bøgerne.
Eleazar...sæt disse fem bøger i Pagtens Ark -
- ved tavlerne af De Ti Bud, -
- som Herren har givet til os.
Gå. Erklær frihed i alle landene -
- til alle indbyggere.
SÅDAN BLEV DET SKREVET, SÅDAN BLIVER DET GJORT
AFSLUTNINGSMUSIK